ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. Справа№ 910/11703/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Майданевича А.Г.
суддів: Суліма В.В. 
Коротун О.М. 

за участю секретаря судового засідання : Гончаренка О.С.
за участю представників сторін 
від позивача: Заруцький О.В.
від відповідача: Спичак В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги в режимі відеоконференції Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік»
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026
у справі № 910/11703/25 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія»
про стягнення 1 096 423,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РКС Транслогістік" про прийняття додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РКС Транслогістік" 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу..
У іншій частині заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України та виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу (написання позовної заяви, додаткових пояснень), принципів співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія», звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25 скасувати та ухвалити нове, яким у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» відмовити у повному обсязі.
Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що з огляду на типовий характер спору, відсутність складної правової проблематики, невеликий фактичний обсяг правової роботи, співвідношення витрат до ціни позову та відсутність належної деталізації витраченого представником часу на виконання робіт, задоволена судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн є неспівмірною, економічно необґрунтованою та такою, що підлягає зменшенню судом до розумного рівня, якщо суд вирішить про відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.
Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не було долучено до матеріалів справи доказів, які б свідчили про здійснення сплати послуг за договором про надання правової допомоги.
Також апелянт зауважує, що з наданих представником документів вбачається, що зазначена сума гонорару не має порядку обчислення його розміру відповідно до часу витраченого на виконання послуг. Виходячи з наданих доказів, апелянт зазначає, що умовами договору та додаткових угод до нього не визначено розмір та порядок обчислення заявленого гонорару адвокатом, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік»

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» у своєму відзиві, наданому до суду 19.02.2026, зазначає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Так, позивач наголошує на тому, відповідач безпідставно не скористався своїм процесуальним правом на захист своїх інтересів, жодним чином не брав участь у розгляді справи, не надав відзив на позовну заяву, заперечень, клопотань, заяв про зменшення витрат на правничу допомогу позивача, не пояснив поважних причин такої пасивної поведінки.
Позивач зазначає, що посилання відповідача, що кількість часу витраченого адвокатом на складання процесуальних документів жодним чином не оспорює правомірність суми та її розміру вказаної позивачем до стягнення як витрат понесених на професійну правничу допомогу.
Позивач зауважує, що при поданні клопотання/заяви про стягнення витрат на правничу професійну допомогу адвоката, крім договору долучено було додаткову угоду №3 від 22.09.2025, якою закріплено конкретний розмір гонорару на ведення конкретної справи в суді першої інстанції. Тобто, позивач зазначає, що замовником погоджена вартість роботи адвоката та згідно з актом виконаних робіт прийнята та відповідно оплачена. 
Також позивач звертає увагу, що посилання відповідача на відсутність платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, як на підставу для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат є безпідставним, оскільки така умова законодавством загалом та ст. 126 ГПК України не передбачена. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» та узагальнення її доводів

Також, не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25 скасувати та ухвалити нове, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» задовольнити у повному обсязі.
Апелянт в апеляційній скарзі зауважує, що за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, який не скористався своїм процесуальним правом на захист своїх прав та законних інтересів, суд першої інстанції при проголошенні рішення за власною ініціативою, з власних міркувань, здійснив коригування суми витрат понесених позивачем в сторону зменшення. При цьому посилається на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22. Вважає, що дана постанова чітко врегульовує питання ініціативи суду в даних питаннях.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія»

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія»  у своєму відзиві, наданому до суду 11.03.2026, вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 в частині зменшення судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу є законним та таким, що ухвалено судом у відповідності до норм матеріального права та відповідає принципам верховенства права, законності та обґрунтованості судового рішення, а апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає. 
Так, відповідач наводячи аналогічні доводи, які зазначені в його апеляційній скарзі, наголошує на тому, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу керувався положеннями ч. 4 ст. 126 ГПК України, які визначають, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, ціною позову, обсягом наданих послуг тощо, а тому, ухвалення ним рішення щодо стягнення 110 000,00 грн витрат на правову допомогу з урахуванням ціни позову та складності справи, навіть за умови відсутності заперечень з боку відповідача, не відповідало б засадам верховенства права та законності, оскільки така сума витрат на правову допомогу є очевидно не співмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та ціною позову.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 13.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 та призначено її до розгляду на 09.03.2026.
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 19.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" та Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25 ухвалено здійснювати в одному апеляційному провадженні. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» призначено на 09.03.2026.
У судовому засіданні 09.03.2026 протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги до 13.04.2026.
Судове засідання 13.04.2026 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у період з 12.04.2026 по 18.04.2026 у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25 призначено на 22.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/11703/25 призначено на 22.04.2026.

Позиції учасників справи

Представниця відповідача у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 22.04.2026 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 02.02.2026 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовити. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача на додаткове рішення, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу позивача.
Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції 22.04.2026 проти апеляційної скарги відповідача заперечував з причин, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні. У свою чергу, підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 02.02.2026 скасувати та ухвалити нове, яким заяву позивача про ухвалення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 110 000,00 задовольнити у повному обсязі.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/11703/25 розглядалась протягом розумного строку.
Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги в межах викладених скаржниками доводів та вимог не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» (далі-відповідач) про стягнення 1 096 423,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РКС Транслогістік" 934 740,00 грн - боргу, 25 871,43 грн - збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 135 811,32 грн - пені, 13 157,08 грн витрат зі сплати судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РКС Транслогістік" задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РКС Транслогістік" 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У іншій частині заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України та виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу (написання позовної заяви, додаткових пояснень), принципів співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення суд відмовив. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

За змістом статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно із статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. 
Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
У позовній заяві позивач зазначив, що станом на дату подання позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складає суму 110 000,00 грн.
17.01.2026 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва через Електронний суд із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу до якої додав докази на її підтвердження.
За таких обставин заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами таких витрат подана позивачем з дотримання приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї ж статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Отже, загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 цієї ж статті.
Тож, зважаючи на наведені положення, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 цього ж Кодексу).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає їх на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 910/1448/25.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Подібні висновки викладені у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21, а саме: "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено згідно з викладеними вище правовими позиціями Верховного Суду.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду:
- договір про надання правової допомоги адвоката №44Г від 01.09.2024 (далі-договір);
- додаткова угода №2 від 01.01.2025 до договору;
- додаткова угода №3 від 22.09.2025 до договору; 
- акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2026 до договору. 
Відповідно до п.3.2 договору сторони домовились, що вартість послуг виконавця за цим договором розраховується із розрахунку часу витраченого виконавцем на виконання послуг. Вартість однієї години робіт адвоката визначається окремим додатком до договору.
Згідно з п.1 додаткової угоди № 3 до договору замовник - ТОВ «РКС Транслогістік» доручає виконавцю - Заруцькому Олексію Вячеславовичу від свого імені ведення та супровід справи №910/11703/25. 
Пунктом 2 додаткової угоди №3 сторони погодили, що гонорар виконавця на виконання п.1 даної угоди становить суму 110 000,00 грн. 
Оплата гонорару здійснюється на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт (п.3 додаткової угоди №3).
З акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2026 до договору вбачається, що за період з 22.09.2025 по 12.01.2026 адвокатом Заруцьким О.В. позивачу було надано такі послуги (виконані роботи):
- зустріч адвоката із замовником та надання замовнику консультацій, аналіз наданих замовником документів;
- аналіз правової позиції замовника у спірних взаємовідносинах із ТОВ «Логістична компанія «Сінергія»;
- підготовка, подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви від замовника для ТОВ «Логістична компанія «Сінергія» щодо сплати заборгованості згідно із договором №0802/24 від 08.02.2024.
Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом при обрахунку за погодинною оплатою складає 110 000,00 грн.
У пункті 4 зазначеного акта вказано, що гонорар у розмірі, встановленому п.2 цього акту в обов`язковому порядку сплачується клієнтом протягом 30-ти банківських днів з моменту підписання сторонами цього акту. На підтвердження того, що представник позивача - Заруцький Олексій Вячеславович є адвокатом Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» та у нього наявні повноваження на представництво інтересів останнього у суді, до позову було долучено копію ордера від 17.09.2025 серії ВХ № 1106386.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як було встановлено судом першої інстанції від відповідача не надходило заперечень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» про ухвалення додаткового рішення.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки відповідач не брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не надав ні відзиву, ні заперечень, ні заяв щодо позовних вимог у цілому. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що договір досліджується разом з додатковими угодами до нього, що є невід`ємною його частиною. Позивачем при поданні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу додано зокрема, додаткову угоду №3 від 22.09.2025, якою визначено розмір гонорару на ведення конкретної справи у суді першої інстанції, тобто замовником погоджена вартість адвоката та згідно акту виконаних робіт долученого до матеріалів справи робота прийнята позивачем. А відсутність у справі платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат не дає підстав вважати такі витрати не понесеними або необґрунтованими, якщо факт надання правничої допомоги, обсяг виконаних робіт та їх вартість підтверджуються іншими належними доказами (договором, актом приймання-передачі виконаних робіт, тощо), а також враховуючи, що витрати можуть бути розподілені судом, якщо вони фактично сплачені або підлягають сплаті (є «неминучими»).
Компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати. Якщо сторони договору про надання правничої допомоги домовилися про оплату витрат у майбутньому, ці суми також мають бути відшкодовані. І надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорару не є обов`язковою умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Про це говорять постанови ВС від 26.06.2019 у справі №813/481/18, від 2.10.2019 у справі №815/1479/18, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи предмет спору, його обґрунтування, предмет доказування, розмір витрат на правничу допомогу адвоката позивача є завищеним.
Так, колегія суддів звертає увагу, що загалом розглянута справа №910/11703/25 містить ознаки типовості, не потребувала дослідження та з`ясування судом великої кількості доказів, а отже і не потребує значних витрат часу представника заявника для підготовки позовної заяви та подання доказів. Також справа не потребувала дослідження та залучення до справи інших учасників, витребування доказів тощо.
Враховуючи викладене, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявленої суми витрат позивача на професійну правничу допомогу в справі № 910/11703/25 у розмірі 30 000,00 грн (підготовка позовної заяви до Господарського суду міста Києва та додаткових пояснень), що, на переконання колегії суддів, є підтвердженим наявними доказами та відповідає принципу співмірності витрат, що мали б бути понесені позивачем для розгляду даної справи та є необхідними для захисту своїх порушених прав, і можуть бути покладені на відповідача.
Інші доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, були ретельно досліджені судом та відхилені як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості заявленої суми. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 слід залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 240, 244, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістична компанія «Сінергія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «РКС Транслогістік» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/11703/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/11703/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статтей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 11.05.2026 у зв"язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відряженні з 27.04.2026 по 01.05.2026 та з 03.05.2026 по 10.05.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич 

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун