Справа №: 671/550/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року  Волочиський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Бабій О.М., 
з участю секретаря судового
засідання Кошонько Н.С.,             представника позивача Джур А.О.,               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить: конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку ОСОБА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6820983700:02:023:0112, площею 0,6901 га, яка знаходиться на території Кривачинецької сільської ради (на даний час Війтовецької селищної ради) Волочиського (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2009 після смерті матері ОСОБА_2 – ОСОБА_1 успадкувала право на земельну частку (пай) розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Кривачинці Волочиського району Хмельницької області, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0191949 виданого 16.12.1996 на підставі рішення Волочиської РДА Хмельницької області за № 413 від 03.12.1996, належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої за заповітом була ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
Вказує, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано ОСОБА_1 , після чого, передано їй земельну ділянку у власність на території Кривачинецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер земельної ділянки 213.
Зазначає, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до обліків ВОМІРМП Управління ДМС України в Хмельницькій області зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться, паспортами громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на постійне/тимчасове проживання на території України не документувалася.
Таким чином, як вказує представник позивача, враховуючи що ОСОБА_1 будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 21.01.2010 по даний час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави.
В судовому засіданні представник позивача Джур А.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав, проти заочного розгляду справи не заперечила.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про час та місце слухання справи належним чином.
Представник третьої особи на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. У поданому пояснені представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області Ціліцінська В.В. вказала, що Головне управління погоджується із керівником Хмельницької окружної прокуратури у тому, що відповідач порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та як іноземний громадянин не відчужила її упродовж року після набуття права власності. У той час, коди ведуться воєнні дії на території України, які вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій країні, зокрема, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. На підставі вищевикладеного, вважає, що в даному випадку наявний факт порушення законодавства при використанні іноземним громадянином - відповідачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності, що призвело до порушення норм ст. 81 Земельного кодексу України. Отже, Головне управління повністю підтримує викладені позовні вимоги та просить задовольнити позов керівника Волочиської окружної прокуратури в повному обсязі.
Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. 2 ст.145 Земельного кодексу України, у разі, якщо, відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2009 після смерті матері ОСОБА_2 , успадкувала право на земельну частку (пай) розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Кривачинці Волочиського району Хмельницької області, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0191949 виданого 16.12.1996 на підставі рішення Волочиської РДА Хмельницької області за № 413 від 03.12.1996 та зареєстрованого 16.12.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 318, належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої по заповіту, посвідченому Кривачинецькою сільською радою Волочиського району Хмельницької області 23.11.1988 і зареєстрованого в реєстрі за № 48, була ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано ОСОБА_1 (а.с. 23).
Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку із кадастровим номером 6820983700:02:023:0112, площею 0,6901 га, підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 125566 від 21.01.2010 (а.с .12). 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із листа заступника начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області від 21.01.2026, ОСОБА_1 , відповідно до обліків ВОМІРМП Управління ДМС України в Хмельницькій області зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться, паспортами громадянина України та громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на постійне/тимчасове проживання на території України не документувалася (а.с. 27).
Згідно ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. 
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;  б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;  в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Проте, з урахуванням змісту ч.ч. 2, 3 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі:  а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;  б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності;  в) прийняття спадщини .
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Поряд із цим, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Так, п.10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідності до п.«в» абз. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.
В даному випадку, наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак, до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.
Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018 року.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
В силу ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді щодо визначення поняття «інтереси держави» висловлено позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 року у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 року у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 року у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 року у справі № 921/31/18.
На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
Велика палата Верховного Суду у постанові по справі № 12/2385/18 від 26.05.2020 року прийшла до наступного висновку (п.п.77-81): бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації та не дотрималась передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки протягом року, така земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6820983700:02:023:0112, площею 0,6901 га, яка знаходиться на території Кривачинецької сільської ради (на даний час Війтовецької селищної ради) Волочиського (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області, підлягає конфіскації за рішенням суду.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора є обгрунтованими та підлягають задоволенню, так як звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 6820983700:02:023:0112, площею 0,6901 га, яка знаходиться на території Кривачинецької сільської ради (на даний час Війтовецької селищної ради) Волочиського (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 3328 грн. 00 коп. за подання позовної заяви, та 1661 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а всього - 4989 грн. 00 коп. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення . 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:

Позивач:	Волочиська окружна прокуратура (31200, Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Слави, 8; код ЄДРПОУ: 02911102)	
Позивач:	Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1; код ЄДРПОУ 39767479)	
Відповідач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 )	

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Суддя О.М. Бабій