П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 568/525/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/181/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С., 
секретар судового засідання: Пиляй І.С.
учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 
відповідач:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Троцюк В.О., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 568/525/15-ц,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 29 липня 2008 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №ROWWGA0000000004 відповідно до якого, позивач отримав кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 41723,05 доларів США в термін до 29.07.2018 року на споживчі цілі. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 
В цей же день в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та договір поруки між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк».
В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 24.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 37288,31 доларів США за кредитним договором, з яких 27747,14 доларів США заборгованість за кредитом; 4038,06 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1043,94 доларів США – заборгованість за комісією за користування кредитом, 2673,31 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи – 10,74 доларів США (фіксована складова) та 1775,12 доларів США (процентна складова).
Враховуючи наведене, просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №ROWWGА0000000004 від 29.07.2008 року в розмірі 31746 (тридцять одна тисяча сімсот сорок шість) доларів США 24 центи, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27747 (двадцять сім тисяч сімсот сорок сім) доларів США 14 центів, заборгованості за процентами в розмірі 3999 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 10 центів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1555 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 46 копійок з кожного.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, відповідач ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він виконав умови кредитного договору і усі кошти отриманні від позивача разом із відсотками за користування кредитом ним повернуто. Вказує, що кредитний договір не несе в собі ніяких правових навантажень і не порушує для відповідача ніяких юридичних наслідків, так як є недійсним в силу положень статті 65 СК України оскільки був укладений без письмової згоди другого із подружжя.
Посилається на недобросовісність АТ КБ «Приватбанк» під час укладення оспорюваного договору. Крім того, суд не врахував, що спірний кредитний договір укладений шляхом оформлення споживчої позики на іпотеку, що заборонено законом. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, повторно не з`явилися у судове засідання.
07 травня 2026 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням у відрядженні.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що якщо сторона чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що поважність причин повторної неявки відповідачів судом апеляційної інстанції не встановлена, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності відповідачів.
АТ КБ «ПриватБанк» та позивач не оскаржують рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані після спливу строку кредитування, а також у частині вимог про стягнення пені, штрафів та комісії, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється у силу вимог статті 367 ЦПК України.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Судом встановлено, що 29.07.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № ROWWGA0000000004, умовами якого ОСОБА_1 отримав на споживчі цілі кредит в сумі 46 953,55 дол. США строком на 10 років. 
В забезпечення кредитного договору 29.07.2008 були укладені договір поруки між кредитором (КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 (поручитель), а також договір іпотеки між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І.. Предметом іпотеки виступив будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з наданими відповідачем виписки по рахунку ОСОБА_1 (том 2 а.с.197-199, 237), у період з 29.07.2008 року по 20.03.2014 року ОСОБА_1 сплачував грошові кошти за кредитним договором №ROWWGА0000000004 від 29.07.2008 року, а з 26.03.2014 року виникла заборгованість за вказаним договором.
28.03.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове погашення існуючої заборгованості за кредитним договором у розмірі 13595,87 доларів США (5163,09 доларів США - заборгованість за кредитом, 3999,10 доларів США - заборгованість за процентами, 1043,94 - заборгованість за користування кредитом, 2732,19 – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором).
В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 станом на 24.03.2015 року має заборгованість за кредитним договором №ROWWGА0000000004 від 29.07.2008 року в розмірі 37288,31 доларів США, з яких 27747,14 доларів США заборгованість за кредитом; 4038,06 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1043,94 доларів США – заборгованість за комісією за користування кредитом, 2673,31 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи – 10,74 доларів США (фіксована складова) та 1775,12 доларів США (процентна складова).
За умовами кредитного договору (розділ 8) ОСОБА_1 зобов`язаний був щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 788,29 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії.
Відповідно до п.1.1 кредитної угоди №ROWWGА0000000004 від 29.07.2008 року позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі.
В забезпечення виконання за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 29.07.2008 року укладено договір поруки №ROWWGА0000000004 відповідно до умов якого, ОСОБА_2 поручився у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, та зобов`язався у разі невиконання останнім обов`язків за вказаним кредитним договором відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша стаття 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України
Встановивши, що ОСОБА_1 , отримавши кошти в кредит, належно не виконував своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення кредитної заборгованості в розмірі 31746 (тридцять одна тисяча сімсот сорок шість) доларів США 24 центи, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27747 (двадцять сім тисяч сімсот сорок сім) доларів США 14 центів, заборгованості за процентами в розмірі 3999 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 10 центів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені вимоги.
Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на спростування заборгованості у розмірі 31746 доларів США 24 центи, а відтак доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості не заслуговують на увагу.
Доводи скаржника проте, що договір кредиту №ROWWGА0000000004 від 29.07.2008 року є недійсним, так як суперечить нормі ст. 65 СК України, оскільки був укладений без письмової згоди другого із подружжя, а також спірний договір був укладений шляхом оформлення споживчої позики на Іпотеку, що заборонено законом, апеляційний суд відхиляє з огляду на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2025 року у справі № 568/2044/24, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним – відмовлено. 
Крім того, рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року у справі № 568/428/24 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.
Рішення набрали законної сили та є чинними.
Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Доводи, наведені в скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2025 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 12.05.2026 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В

Шимків С.С.