ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1416/25	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 01.01.2020 по 03.01.2024 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2020 по 03.01.2024 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум; 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 04.01.2024 по 27.05.2024 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 04.01.2024 по 27.05.2024 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 01.01.2020 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за період з 01.01.2020 року по 19.05.2023 року провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але неменше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, Військова частина НОМЕР_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. 
Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не були враховані доводи відповідача, щодо порушення позивачем строків звернення до суду з позовною заявою. Апелянт наголошує, що при звільненні позивач отримав на руки грошовий атестат та довідки про фактичне нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення (щомісячне, з повним зазначенням усіх складових грошового забезпечення, як основних, так і додаткових, за період з 04.01.2024 р. по 27.05.2024 р.)а тому вважає, що повна обізнаність позивача зі складовими свого грошового забезпечення та іншими виплатами у найпізніший строк чітко визначається конкретною датою вручення зазначених документів, а саме - днем виключення зі списків в/ч НОМЕР_1 , а саме - 27.05.2024 року. Натомість, як зазначає апелянт, тільки майже через рік позивач вирішив звернутися до суду, вважаючи свої права порушеними, але не зазначив жодних аргументованих підстав чи поважних причин, які заважали йому з`ясувати це питання раніше - протягом строку в один місяць, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
20 лютого 2026 року до суду від представника позивача надійшла заява. 
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 19.11.2019 по 03.01.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з 04.01.2024 по 27.05.2024 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
На переконання позивача, у період з 19.11.2019 по 27.05.2024 нарахування та виплата його грошового забезпечення здійснювалась з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2018, виходячи з розміру 1762 грн, а не встановленого законом на 01 січня календарного року.
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом від 24 жовтня 2024 року, в якому просив надати належним чином засвідчений витяг з наказу про зарахування ОСОБА_1 до списку особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; надати належним чином засвідчений витяг з наказу про виключення ОСОБА_1 із списку особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; надати розрахунок розміру грошового забезпечення, яке виплачувалось ОСОБА_1 , за кожен календарний місяць служби у Військовій частині НОМЕР_1 , у відповідності до розрахунково-платіжних відомостей, в розрізі: щомісячних основних видів грошового забезпечення з визначенням суми посадового окладу, суми окладу за військовим званням, суми надбавки за вислугу років; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з визначенням суми підвищення посадового окладу, суми надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил України, надбавки за кваліфікацію, надбавки військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, надбавки за почесні звання, надбавки за спортивні звання, суми доплати, в тому числі, доплати за науковий ступінь та за вчене звання, суми премії; одноразових додаткових видів грошового забезпечення з визначенням суми винагороди, в то числі суми винагороди за бойове чергування, а також суми додаткової винагороди на період дії воєнного стану, зокрема згідно Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168; грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб; грошової компенсації за невикористані дні відпусток (основної та додаткових).
Також, просив надати інформацію про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт в період служби; надати інформацію про тарифний розряд посад, на яких ОСОБА_1 проходив військову службу; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, у тому числі додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), за період з 04.01.2024 по 27.05.2024 включно з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум (а.с. 26-27). 
Листом від 07.11.2024 р. Військова частина НОМЕР_2 надала відповідь на адвокатський запит та повідомила представника позивача, зокрема, про те, що посадовий оклад та оклад за військовим званням було визначено шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762 грн.), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 і 14. Зазначено, що, оскільки інших рішень щодо перерахунку військовослужбовцям розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням урядом України не приймалось, підстав для здійснення перерахунку розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, на даний час немає. Додаток: довідка про суми нарахованого грошового забезпечення №642/4155 від 03.11.2024 року; довідка про суми нарахованого грошового забезпечення №642/4156 від 03.11.2024 року; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №291 від 07.11.2019 року; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №3 від 03.01.2024 року (а.с. 29).
Листом від 25 листопада 2024 р. Військова частина НОМЕР_1 на адвокатський запит від 24.10.2024 року надала копії документів відповідно до запиту. Зазначили, що вимога щодо нарахування та повторної виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 04.01.2024 року по 27.05.2024 року задоволенню не підлягає. Додатки: копія витягу з Наказу від 05.01.2024 року №5; копія витягу з Наказу від 27.05.2024 року №155; копія особистого рахунку ОСОБА_1 за 2024 рік (а.с. 33).
Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що посадовий оклад позивача, оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 01.01.2020 по 19.05.2023 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року ( 2020, 2021, 2022 та 2023 відповідно), а не «на 1 січня 2018 року». 
З тих самих мотивів суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги і про неправильне нарахування грошової допомоги на оздоровлення, отриманих позивачем у 2020 -2023 роках (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення).
У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується періоду з 20.05.2023, суд першої інстанції зазначив, що предметом розгляду у цій справі є дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення за період, зокрема, з 20.05.2023 по 27.05.2025 із застосуванням чинної на той час редакції Постанови № 704, то подальше скасування судом цієї норми не впливає на оцінку дій відповідача щодо обрахунку виплат грошового забезпечення за спірний період. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у період з 20.05.2023 по 27.05.2024 Постанова №481 була діюча, тому відсутні правові підстави для застосування пункту 4 Постанови № 704 у редакції, до внесення змін Постановою № 481, а відтак відповідач правомірно проводив нарахування і виплату грошового забезпечення на підставі приписів пункту 4 Постанови № 704 у редакції Постанови № 481. У зв`язку з чим вважав, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Щодо включення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток (щорічних та додаткових) за 2022-2024 роки, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168, є видом додаткового грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачується під час дії воєнного стану і має постійний характер виплати (за умови її виплати). Відтак, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпусток. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при обчисленні розміру таких виплат (компенсації за невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної та додаткової відпустки), повинен був врахувати суму винагороди, за умови отримання позивачем її перед звільненням. У зв`язку з чим вважав, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо строку звернення до суду, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. Оскільки, спірні правовідносини між сторонами з приводу спору про індексацію грошового забезпечення виникли до 19.07.2022, суд першої інстанції дійшов висновку, що за такою правовою позицію Верховного Суду на них не розповсюджується обмеження будь-яким строком звернення до суду.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується з частині задоволених позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 з підстав пропуску строку позивачем звернення до суду з позовною заяву.
Таким чином, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів апеляційної скарги та зазначає наступне.
Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
На стадії апеляційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є порушення відповідачем законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі належного грошового забезпечення, зокрема, не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за період 2022, 2023, 2024 роки.
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Колегія суддів також не вбачає підстав для відступу від указаної правової позиції у межах цієї справи та надалі зауважує таке.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
“Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)”.
У постанові Верховного Суду від 21 березня 2025 року № 460/21394/23 судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).
Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги, в частині яких переглядається рішення суду першої інстанції, регулюються вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Між тим, для правильного вирішення цього спору необхідно з`ясувати, з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з вищезазначеними вимогами. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 №155 ОСОБА_1 з 27.05.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 34).
Колегія суддів звертає увагу, що позивач просить здійснити перерахунок та виплату сум, право на які він набув під час проходження військової служби. При цьому, важливим є те, що позов подано вже після звільнення позивача з військової служби.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк (з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
На переконання Суду, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо (тобто письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачці).
З метою з`ясування вказаних обставин ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази, коли ОСОБА_1 було сповіщено про нараховані та виплачені суми при звільненні, а також запропоновано позивачу надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтування та докази, на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Представником Військової частини НОМЕР_1 були надані додаткові пояснення у справі, в яких представник зазначив, що відповідно до рапорту старшого солдата ОСОБА_3 від 13.05.2024, позивач на момент подачі рапорту не мав скарг та претензій до військової частини НОМЕР_1 . Також, представник звертає увагу, що до позовної заяви позивач додав витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №155, в якому повністю зазначені виплати грошового забезпечення котрі позивач отримав при звільненні. Таким чином, на думку представника апелянта, з 27.05.2024 позивач у повному обсязі був обізнаний щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення при звільненні з військової служби та претензій до військової частини НОМЕР_1 , не мав.
Представником позивача була надана заява, в якій він зазначив, що витяг з наказу про звільнення від 27.05.2024 №155 позивач фактично отримав лише у листі-відповіді відповідача від 25.11.2024 р. Отже, саме з моменту отримання розрахунку розміру виплаченого грошового забезпечення стало зрозумілим, яким чином нараховувались позивачу основні та додаткові види грошового забезпечення за період його служби, а саме: виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. 
Надаючи оцінку матеріалам справи у сукупності з поясненнями сторін та наданими доказами, колегією суддів встановлено, що позивача було звільнено з військової служби 27.05.2024 року, проте достовірну та документально підтверджену інформацію про обсяг і характер виплачених йому сум (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні) позивач набув тільки після отримання листа Військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 2024 року, до якого апелянтом було додано копію витягу з наказу від 05.01.2024 року №5; копію витягу з наказу від 27.05.2024 року №155; копію особистого рахунку ОСОБА_1 за 2024 рік.
Доказів протилежного апелянтом до суду не надано.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, апелянт дізнався після отримання листа апелянта від 25 листопада 2024 року, з позовом до суду адвокат Черніков Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся через систему «Електронний суд» 14.02.2025 року, тобто в межах тримісячного строку звернення до суду.
Отже, доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, є помилковими.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко