ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 3/454	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді І.Ю. Панова
О.С. Скрипчук,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства “Рисовський” за вих.№№3/454 від 20.02.2026 року (вх. № 01-05/482/26 від 20.02.2026 року)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.02.2026 року (суддя М.М.Петрашко)
за скаргою Фермерського господарства “Рисовський” на дії (бездіяльність) державного виконавця
у справі № 3/454
за позовом: Фермерського господарства “Рисовський” (надалі ФГ “Рисовський”)
до відповідача: Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області
про зобов`язання вчинити дії, 
за участю:
від позивача: керівник фермерського господарства Рисовський І.Г.;
від відповідача: не з`явився;
від виконавця: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
09.02.2026 року ФГ «Рисовський» звернувся до Господарського суду Львівської області із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби, що полягають у невиконанні судового рішення №3/454 від 11.11.1993 року і рішень ЄСПЛ та зобов`язати вчинити виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Подана скарга обґрунтована тривалим невиконанням рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993 року, а всі звернення заявника щодо виконання судового рішення не дали належного результату. 
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.02.2026 року у справі №3/454 повернуто скаржнику без розгляду скаргу (вх.№610/26 від 11.02.2026) ФГ "Рисовський" на дії (бездіяльність) державного виконавця Пустомитівського відділу Державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі №3/454.
Ухвала суду мотивована тим, що як вбачається із поданої скарги, у ній не вказано прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, а також відсутні реквізити виконавчого документа. Крім того суд зазначив, що скаржником до скарги долучено нечитабельні копії документів.
Місцевий господарський суд констатував недодержання скаржником вимог пунктів 4, 5 та 6 частини 3 статті 340 ГПК України та дійшов висновку повернути скаргу ФГ "Рисовський" без розгляду на підставі частини 5 статті 340 ГПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.02.2026 року у справі №3/454 та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що він звертався із заявою до виконавчої служби про інформацію про порядок вчинення виконавчих дій, але на його звернення не відреагували. На звернення стосовно отримання інформації про те, у якого державного виконавця знаходиться виконавче провадження та надання ідентифікатору виконавчого провадження, якщо таке є, та інших реквізитів, які не вказані у виконавчих документах, –державною виконавчою службою інформації не надано, що позбавляє скаржника практичної можливості виконати вимоги пункту 5 статті 340 ГПК України. Вважає, що по своїй суті обставини, на підставі яких постановлена оскаржувана ухвала, є підставами поданої скарги та скаржник не міг їх вказати. Зазначає, що до скарги додано судове рішення, про виконання якого йдеться. Стверджує, що повернення скарги без розгляду у даному випадку слід вважати проявом надмірного формалізму. В апеляційній скарзі зазначено, що висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Пустомитівський відділ Державної виконавчої служби подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін. Зокрема зазначає, що згідно пошуку даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі рішення Арбітражного суду №3/454 від 11.11.1993 року не перебувало та не перебуває.
20.05.2026 року позивач подав через систему «Електронний суд» відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 01-04/4277/26 від 20.05.2026 року), в якій заперечив проти доводів, зазначених у поданому відзиві.
31.05.2026 року позивач подав через систему «Електронний суд» клопотання б/н від 31.05.2026 року (вх.№01-04/4589/26 від 01.06.2026 року), в якому просив долучити до матеріалів справи докази, які спростовують твердження про те, що виконавчого провадження зовсім не існувало. 
У судовому засіданні позивач підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Інші учасники справи не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи № 3/454, суд встановив таке.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 року відкладено розгляд справи 3/454 за апеляційною скаргою Фермерського господарства “Рисовський” на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.02.2026 року на 01.06.2026 року об 11 год 00 хв.
19.05.2026 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі ЄСІКС «Електронний суд», що підтверджується довідками відповідального працівника суду.
Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів).
Статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент зверненням із скаргою на дії ДВС) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Порядок оскарження стороною виконавчого провадження дій державного виконавця під час виконання судового рішення визначено розділом VI Господарського процесуального кодексу України.
Згідно із статтею 339-1 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи вказану норму процесуального закону, колегія суддів зазначає, що суд розглядає подані скарги (заяви) виключно в межах вимог та доводів цих скарг (заяв).
У відповідності до положень статті 4 ГПК України суд не може виходити за межі вимог та доводів поданої до суду скарги (заяви).
Як вказано вище, 09.02.2026 року ФГ «Рисовський» звернувся до Господарського суду Львівської області із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби, що полягають у невиконанні судового рішення №3/454 від 11.11.1993 року і рішень ЄСПЛ та зобов`язати вчинити виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Зі змісту скарги вбачається, що заявник оскаржує бездіяльність Пустомитівського районного відділу ДВС, при цьому не вказує імені (прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця чи іншої посадової особи відповідного органу державної виконавчої служби, яка допустила бездіяльність. Скарга не містить відомостей про виконавче провадження, в межах якого допущено бездіяльність виконавцем, не вказано реквізитів виконавчого документа, який виконував виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби.
Колегія суддів звертає увагу на те, що до скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця (вх.№ 610/26 від 11.02.2026 року) щодо невиконання рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993 року скаржником додано нечитабельні копії документів, серед яких можливо лише розпізнати копію рішення арбітражного суду Львівської області від 10.03.1994 року у справі №5/79, тобто додано копію рішення арбітражного суду в іншій справі. 
В матеріалах справи № 3/454 відсутній виконавчий документ (наказ) про примусове виконання рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993 року.
Під час розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 01.06.2026 року скаржник, зокрема, пояснив, що у справі №3/454 арбітражний суд Львівської області видав судовий наказ про стягнення судового збору, інших наказів (про примусове виконання рішення) у цій справі арбітражний суд Львівської області не видавав. 
Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За положеннями частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, учасники справи зобов`язані подати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень, а суд оцінює надані учасниками справи докази під час розгляду справи.
З врахуванням наведених положень процесуального закону суд апеляційної інстанції зазначає, що при поданні скарги на дії (бездіяльність) ДВС скаржник (заявник) повинен надати відповідні документи (докази), які підтверджують його вимоги, а суд повинен оцінити такі докази в сукупності в межах вимог, зазначених у прохальній частині поданої скарги.
Неподання скаржником (заявником) відповідних документів (доказів) не дають можливості суду оцінити обґрунтованість вимог скаржника.
Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 340 Господарського процесуального кодексу України унормовано вимоги до форми і змісту скарги на дії (бездіяльність) ДВС.
Відповідно до частини 3, 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги. До скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
Однак, скаржником не виконано вимоги статті 340 ГПК України, а саме: у ній не вказано прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, а також відсутні реквізити виконавчого документа. 
Крім того, в ході апеляційного провадження колегією суддів з`ясовано, що до скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця (вх.№ 610/26 від 11.02.2026 року) щодо невиконання рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993 року скаржником додано нечитабельні копії документів, серед яких можливо лише розпізнати копію рішення арбітражного суду Львівської області від 10.03.1994 року у справі №5/79, тобто додано копію рішення арбітражного суду в іншій справі. 
У справі №3/454 відсутній виконавчий документ про примусове виконання рішення арбітражного суду Львівської області від 11.11.1993 року. Згідно з поясненнями скаржника у судовому засіданні 01.06.2026 року, арбітражний суд Львівської області видав судовий наказ у справі №3/454 про стягнення судового збору, інших наказів (про примусове виконання рішення) арбітражний суд у цій справі не видавав.
У відповідності до частини 5 статті 340 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Зважаючи на вищеописані норми процесуального закону та наведені у цій постанові мотиви, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права. Суд першої інстанції законно й обґрунтовано повернув без розгляду скаргу Фермерського господарства «Рисовський» про визнання неправомірними дій (бездіяльності) державного виконавця.
Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на те, що висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції вважає такі твердження помилковими, з огляду на те, що судом першої інстанції не досліджувались обставини, покладені в основу скарги, оскільки сама скарга не відповідає вимогам ст.340 ГПК України, що слугувало підставою для її повернення скаржнику без розгляду. Відтак, суд першої інстанції не здійснював розгляду скарги по суті.
Також колегія суддів не надає правової оцінки документам, долученим до відзиву не апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу та клопотанні (вх.№01-04/4589/26 від 01.06.2026 року), в силу положень частини 1 та 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У вищенаведених документах не доведено неможливості подання документів (доказів) до суду першої інстанції та винятковість випадку у даній справі, а відтак суд апеляційної інстанції не надає правову оцінку таким документам (доказам).
За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу ухвали Господарського суду Львівської області від 13.02.2026 року у справі №3/454.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до норм процесуального права. Така ухвала є законною, обґрунтованою, відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду – без змін.
Керуючись, ст. ст. 86, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства “Рисовський” за вих.№№3/454 від 20.02.2026 року (вх. № 01-05/482/26 від 20.02.2026 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.02.2026 року у справі №3/454 – без змін.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич 

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук