Справа №: 671/1149/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року суддя Волочиського районного суду Хмельницької області Ніколова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, з середньою освітою, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, 

встановила : 

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВБА №136925 від 01.06.2026 року, ОСОБА_1 ставиться в вину те, що вона 31 травня 2026 року о 22 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , а саме: висловлювалась нецензурною лайкою в його адресу та штовхала в плече, чим завдала фізичного болю, але не спричинила тілесних ушкоджень, внаслідок чого завдала шкоди його психічному здоров`ю.
Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить врахувати те, що вона не заподіяла будь-якої шкоди своєму неповнолітньому синові внаслідок конфлікту, який відбувся на грунті виховного процесу. 
Захисник Гладун К.А. подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не містять доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Зокрема, не додано жодного відеозапису, з якого вбачались події та склад адміністративного правопорушення. Вважає, що із пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається відсутність складу адміністративного правопорушення. Крім того, цей свідок є рідною сестрою чоловіка ОСОБА_1 , який ініціював розірвання шлюбу із ОСОБА_1 . Вказує, що матеріали справи не містять доказів, що дії ОСОБА_1 могли спричинити шкоду психічному здоров`ю дитини. Скріншот переписки в месенджері Вайбер не може бути достатнім доказом вчинення домашнього насильства, не відображає повного змісту листування, не свідчить про наявність реального наміру завдати дитині фічичної чи психологічної шкоди. Просить врхувати те, що ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, до адміністративної та дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Відповідно до характеристики з навчального закладу дитина ОСОБА_2 має складнощі із дисципліною, незавжди виконує вимоги дорослих та схильний до конфліктної поведінки.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що справа підлягає закриттю, враховуючи наступне. 
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, встановлено адміністративне стягнення у виді штрафу від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю члена сім`ї, яким малолітня чи неповнолітня особа.
Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього чи неповнолітнього потерпілого.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю малолітнього чи неповнолітнього потерпілого.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілої, а саме - завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії.
За усталеною судовою практикою сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ВБА №136925 від 01.06.2026 року ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 173-2 КУпАП, а саме, що вона вона 31 травня 2026 року о 22 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , а саме: висловлювалась нецензурною лайкою в його адресу та штовхала в плече, чим завдала фізичного болю, але не спричинила тілесних ушкоджень, внаслідок чого завдала шкоди його психічному здоров`ю.
Орган поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №136925 від 01.06.2026 року долучив наступні докази: письмові пояснення свідка ОСОБА_3 та особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , фотографії скріншотів переписки в месенджері за грудень 2025 року.
Із пояснень ОСОБА_4 вбачається, що між нею та ОСОБА_1 31 травня 2026 року виник конфлікт з приводу виховання ОСОБА_1 своїх дітей, зокрема пояснювала це тим, що вона неодноразово обзиває своїх двох дітей нецензурною лексикою, погрожує фізичною розправою, б`є по голові. Внаслідок цього конфлікту ОСОБА_4 викликала поліцію.
Оцінюючи дане пояснення, суд вважає, що за наявністі конфлікту між родичами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , між якими виник конфлікт з приводу виховання дітей, такі узагальнюючі відомості щодо дій ОСОБА_1 без зазначення конкретних відомостей про вчинення насильства саме щодо сина ОСОБА_2 , не може вважатися достовірним підтвердженням вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Надані органом поліції фотографії скріншотів переписки в месенджері за грудень 2025 року суд до уваги не приймає, оскільки такі є неналежними доказами та не стосуються обставин 31.05.2026 року, які ставляться в вину ОСОБА_1 .
Інших доказів, які могли би підтвердити обставини, зазначені в протоколі, закорема підтвердження здійснення виклику на лінію 102, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію, відеозаписи з бодікамер поліцейських, які прибули на виклик, пояснення потерпілої особи, докази про заподіяння шкоди, тощо, до суду не було надано.
Отже, достатніх та достовірних доказів вчинення ОСОБА_1 умисних дій протиправного характеру, що мають ознаки домашнього насильства психологічного характеру, та настання наслідків таких дій матеріали справи не містять.
Пункт 3 ч.1 ст.1 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 ч.1 ст.1 цього ж Закону закріплено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, а тому, у разі відсутності хоча б однієї із ознак, дії особи не можна розцінювати як насильство.
Так, з викладеного слідує, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди. У зв`язку з цим до домашнього насильства недоречно відносити всі прояви непорозуміння між суб`єктами, якими охоплюється суб`єктний склад ст.173-2 КУпАП, що можуть супроводжуватися лайкою, образливими висловами на фоні особистого неприйняття побутової ситуації чи оцінки способу життя членів родини та пов`язаних між собою осіб.
Отже, аналізуючи у сукупності зазначені вище норми законодавства та надані докази, доходжу висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю мололітнього потерпілого.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити в зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду Хмельницької області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: