ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року		Справа № 460/7497/25 пров. № А/857/28926/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне, повний текст складено 18 червня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_3 (далі в/ч НОМЕР_1 , НОМЕР_3 відповідно), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення у тому числі і додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії за період з 01.07.2023 по 04.01.2024;
зобов`язати в/ч НОМЕР_3 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення в тому числі і додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, за період з 01.07.2023 по 04.01.2024.
визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення у тому числі і додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії за період з 05.01.2024 по 18.09.2024 (тобто дату звільнення);
зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення в тому числі і додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні, за період з 05.01.2024 по 18.09.2024 (тобто дату звільнення). 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Військову частину НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 усіх видів грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 01.07.2023 по 04.01.2024. 
Зобов`язано в/ч НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі види грошового забезпечення з додатковою винагородою відповідно до Постанови № 168, збільшену до 100 000 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 01.07.2023 по 04.01.2024, з урахуванням проведених виплат. 
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 05.01.2024 по 06.05.2024, з 08.05.2024 по 06.06.2024 та усіх видів грошового забезпечення за період з 22.02.2024 по 18.09.2024. 
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168, збільшену до 100 000 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 05.01.2024 по 06.05.2024, з 08.05.2024 по 06.06.2024 та усі види грошового забезпечення за період з 22.02.2024 по 18.09.2024, з урахуванням проведених виплат. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржили відповідачі в/ч НОМЕР_3 та НОМЕР_1 у відповідних частинах. З покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В/ч НОМЕР_3 в апеляційній скарзі вказує, що позивач військову службу у в/ч НОМЕР_3 не проходив, та у заявлений період з 01.07.2023 по 04.01.2024 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 . Зазначає, що позивач на підтвердження факту перебування на стаціонарному лікуванні не надав підтверджуючі документи ні до в/ч НОМЕР_3 , ні до в/ч НОМЕР_2 , внаслідок чого нарахування та виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), не здійснювались.
У свою чергу, в/ч НОМЕР_1 покликається на наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.05.2024 № 89 «Про призупинення виплат грошового забезпечення за фактом лікування військовослужбовця понад граничний термін», у зв`язку із перебуванням на лікуванні за кордоном більше дванадцяти місяців, у зв`язку з яким позивачу призупинено виплати грошового забезпечення з 22.02.2024. Вказує, що внаслідок призупинення виплат грошового забезпечення за фактом перебування на лікуванні понад граничний термін, грошове забезпечення позивачу не виплачувалося.
Крім того, судом першої інстанції, не враховано той факт, що в період з 05.01.2024 по 09.01.2024 позивач на лікуванні, чи відпустці для лікування після поранення не перебував, що підтверджується матеріалами справи, а саме: медичною документацією представленою, в тому числі і самим позивачем. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2024 №9дск, позивач вважався таким, що вибув на стаціонарне лікування до клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », місто Гамбург, Німеччина. 
Також вказує, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовною заявою, відповідно, така позовна заява повинна була бути залишена судом без розгляду.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга в/ч НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга в/ч НОМЕР_3 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану. Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. 
Крім того, починаючи з 15.06.2023 по 04.01.2024 та з 22.02.2024 позивачу не нараховувалася і не виплачувалася не лише додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, але й належне за цей період грошове забезпечення. З огляду на наведене, для відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати в/ч НОМЕР_3 нарахувати і виплатити позивачу усі види грошового забезпечення за період з 01.07.2023 по 04.01.2024 та в/ч НОМЕР_4 - за період з 22.02.2024 по дату звільнення з військової служби - 18.09.2024.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане судове рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 02.06.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, в період з 02.06.2022 по 04.01.2024 у в/ч НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_3 , та з 05.01.2024 – у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями військового квитка.
Під час проходження військової служби, 08.06.2022 ОСОБА_1 отримав вогнепальне наскрізне осколкове поранення лівого гомілково-ступеневого суглоба з вогнепальним багатоуламковим переломом таранної кістки та крайовим переломом переднього краю дистального метаепіфізу великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Вогнепальне сліпе осколкове поранення м`яких тканин верхньої третини лівого плеча. Проникаюче поранення рогівки лівого ока з випадінням внутрішньоочних оболонок, гіфема, іридодіаліз, травматична катаракта.
Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_3 від 25.07.2023 №222/8у/274-ВС обставини поранення пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. 
В період з 09.06.2022 по 10.06.2022 позивач перебував стаціонарному лікуванні у КП «Дніпровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», з 10.06.2022 по 28.06.2022 - у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», з 30.06.2022 по 26.07.2022 - у Військовій частині НОМЕР_5 , з 27.07.2022 по 15.08.2022 – у КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» РОР, з 16.08.2022 по 22.08.2022 – КП «Рівненський обласний госпіталь Військової частини», з 27.08.2022 по 29.09.2022 – у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», що підтверджується відповідними виписками з медичної картки хворого та епікризами. 
28.09.2022 Військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» на підставі проведеного медичного огляду позивача видано довідку ВЛК №974 від 28.09.2022, згідно з якою встановлено, що поранення ОСОБА_1 важкого ступеню, пов`язане з захистом Батьківщини та потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
Згідно з довідкою ВЛК Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» №8348 від 31.10.2022 ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
Також згідно з довідкою ВЛК Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» №10332 від 05.12.2022, складеною за результатами медичного огляду ОСОБА_1 , встановлено, що він потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
В період з 03.01.2023 по 29.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» РОР.
28.01.2023 в/ч НОМЕР_3 видала позивачу направлення №409 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби та ступеню тяжкості поранення.
Також 03.02.2023 позивач отримав Висновок про необхідність направлення його як особи зі складових сил оборони або сил безпеки, постраждалої у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на лікування за кордон.
В період з 22.02.2023 по 30.04.2024 ОСОБА_1 перебував на лікуванні після поранення за кордоном, а саме: в клініці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м.Гамбург, Німеччина, про що свідчать епікризи та виписки вказаної лікарні.
При цьому, судом встановлено, що 05.01.2024 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) №2РСт/7/Д ОСОБА_1 призначено до в/ч НОМЕР_1 .
05.01.2024 позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 про надання дозволу на продовження лікування за кордоном.
08.01.2024 ОСОБА_1 отримав направлення в клініку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м.Гамбург, Німеччина для дообстеження та стаціонарного лікування.
Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 №9дск від 08.01.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув до клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м.Гамбург, Німеччина, з 08.01.2024.
03.05.2024 командиром в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) прийнято наказ №89 про призупинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 22.02.2024.
Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №130/ДСК від 06.05.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що повернувся з клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 , та вибув до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» з 06.05.2024.
06.05.2024, після повернення з лікування до в/ч НОМЕР_1 , позивач у отримав направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності щодо подальшого проходження військової служби №502.
08.05.2024 за результатами медичного огляду у гарнізонній військово-лікарській комісії Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» ОСОБА_1 видано довідку №11656 від 08.05.2024, відповідно до якої позивач потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів (травма тяжка).
Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №132/ДСК від 08.05.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 діб з 08.05.2024 по 06.06.2024.
Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №163/ДСК від 07.06.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з відпустки для лікування після поранення та вибув у Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» з 07.06.2024 для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеню придатності до військової служби в ЗСУ.
Цього ж дня, 07.06.2024 позивачу видано направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності щодо подальшого проходження військової служби №597 від 07.06.2024.
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №194/ДСК від 08.07.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та вибув у відпустку за сімейними обставинами та з інших поважних причин на 10 діб з 08 по 17.07.2024.
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №206/ДСК від 18.07.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин та вибув у щорічну основну відпустку на 15 діб та 4 доби на дорогу з 18.07.2024 по 05.08.2024.
Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) НОМЕР_1 №226/ДСК від 06.08.2024 ОСОБА_1 продовжено щорічну основну відпустку на 15 діб з 06 по 20.08.2024.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №19298 від 06.08.2024 ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №241/ДСК від 21.08.2024 позивач вважається таким, що прибув з щорічної основної відпустки та приступив до виконання службових обов`язків 21.08.2024. 
Водночас, з 22.08.2024 ОСОБА_1 згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №242/ДСК від 22.08.2024 вважається таким, що вибув до медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) №32РСдск від 26.08.2024 ОСОБА_1 вирішено звільнити з військової служби у відставку за станом здоров`я.
18.09.2024 на підставі витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №269/ДСК від 18.09.2024 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків медико-соціальної експертної комісії з 18.09.2024.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №269/ДСК від 18.09.2024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18.09.2024. 
Листом від 17.07.2024 №712 в/ч НОМЕР_1 у відповідь на звернення позивача повідомила йому, що законодавством, яке діяло у період проходження ним лікування було передбачено загальний час перебування на лікуванні за кордоном - не більше 12 місяців підряд, та визначено, що після закінчення встановленого строку безперервного перебування на лікуванні військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби. Зазначено, що оскільки лікування за кордоном було розпочато з 22.02.2023, а відомостей, щодо переривання таких строків не було, то строк у 12 місяців вийшов 22.02.2024, а тому правових підстав для виплати йому грошового забезпечення з 22.02.2024 не було. Водночас вказано, що в період січень - лютий 2024 в/ч НОМЕР_1 виплачувалося грошове забезпечення в повному обсязі.
Листом від 10.12.2024 в/ч НОМЕР_3 повідомила позивачу, що нарахування та виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, можливі у випадку перебування особи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії та враховуючи те, що документів на підтвердження вищезазначених фактів до в/ч НОМЕР_6 не надходило, то відповідні виплати не здійснювались. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування і невиплати додаткової грошової винагороди в період проходження ним лікування, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Частиною одинадцятою статті 10-1 Закону №2011 в редакції, чинній на час отримання позивачем поранення, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби. Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не надається.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» від 06.09.2023 № 3379-IX, який набрав чинності з 05.10.2023, абзац перший пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ викладено в такій редакції:
« 11. Військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд».
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).
У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, якою передбачено на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди та встановлено загальні умови щодо її виплати.
У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Згідно з положеннями пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Приписами пункту 2-1 Постанови №168 передбачено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану регламентовано розділом XXXIV Порядку №260.
Пунктом 11 розділу ХХХІV Порядку № 260, визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (пункт 12 розділу ХХХІV Порядку № 260).
Згідно з пунктом 13 розділу ХХХІV Порядку № 260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання можливості отримання військовослужбовцями збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у тому числі за період лікування досліджувалося Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27 серпня 2025 року у справі № 280/7364/23. Суд касаційної інстанції вказав, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100 000 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Підставою для виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).
Верховний Суд звернув увагу, що умовою її виплати є належне підтвердження фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з таким пораненням, а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також Верховний Суд прийшов до висновку, що предметом доказування у таких справах має бути з`ясування (у сукупності): за якій конкретний період позивач не отримав належні йому грошове забезпечення та додаткову винагороду; чи перебував він у спірний період на лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних); якщо перебував на лікуванні, то з яких причин - зокрема, чи було це пов`язано з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими у зв`язку із захистом Батьківщини; чи проходив він у такому випадку саме стаціонарне лікування; чи перебував він після тяжкого поранення у відпустках за станом здоров`я за висновками (постановами) військово-лікарської комісії; та чим це все підтверджується.
У постанові від 19 березня 2026 року у справі №600/367/24 Верховний Суд дійшов висновку, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн на місяць підлягає виплаті військовослужбовцям за час їх перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення - за наявності відповідного підтвердження, зокрема висновків ВЛК та медичних документів.
З аналізу нормативного регулювання слідує, що саме військово-лікарська комісія у своїй постанові встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв. При цьому відповідне Положення розмежовує такі формулювання: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»; «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»; а також «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» та ін.
Саме формулювання постанови ВЛК має вирішальне значення для вирішення питання про право на виплату додаткової винагороди. Зокрема, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) кваліфіковане як пов`язане із захистом Батьківщини - виплата здійснюється. Натомість, якщо встановлено, що поранення (контузія, травма, каліцтво) пов`язане лише з виконанням обов`язків військової служби (поза бойовими діями) або взагалі не пов`язане з проходженням військової служби - підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн відсутні.
Постанова № 168 чітко передбачає, що додаткова винагорода виплачується саме за перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, виключно у зв`язку з лікуванням поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини.
Матеріали справи свідчать, що під час проходження військової служби, 08.06.2022 позивач отримав вогнепальне наскрізне осколкове поранення лівого гомілково-ступеневого суглоба з вогнепальним багатоуламковим переломом таранної кістки та крайовим переломом переднього краю дистального метаепіфізу великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Вогнепальне сліпе осколкове поранення м`яких тканин верхньої третини лівого плеча. Проникаюче поранення рогівки лівого ока з випадінням внутрішньоочних оболонок, гіфема, іридодіаліз, травматична катаракта, яке згідно з довідкою від 25.07.2023 №222/8у/274-ВС пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.
Згідно з довідками ВЛК від 28.09.2022 №974, від 31.10.2022 №8348, від 05.12.2022 №10332, від 08.05.2024 №11656 отримане 08.06.2022 поранення ОСОБА_1 є тяжким та пов`язане з захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_3 від 25.07.2023 №222/8у/274-ВС обставини поранення пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З аналізу медичних документів (виписні епікризи, виписки) слідує, що діагнози, з якими позивач перебував на стаціонарному лікуванні у спірні періоди, є наслідками перенесеного поранення 08.06.2022. 
За наявними у матеріалах справи медичними документами позивач з 08.06.2022 по 06.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, в т.ч. за кордоном в клініці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м.Гамбург, Німеччина та з 08.05.2024 по 06.06.2024 перебував у відпустці для лікування.
Таким чином, у вказаний період позивач проходив лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаного із захистом Батьківщини.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX статтю 9 Закону №2011-ХІІ доповнено пунктом 9 такого змісту:
«За військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону».
Наведені зміни врахували необхідність забезпечення військовослужбовців, які потребують тривалого лікування, грошовим забезпеченням, у тому числі додатковими його видами, протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні, включаючи період перебування на лікуванні в закордонних закладах охорони здоров`я, що усунуло відповідну правову невизначеність.
При цьому, слід зазначити, що положення Постанови № 168 не містять жодних обмежень щодо періоду та/або кількості днів перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних із тяжким пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 грн винагорода, а відтак доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сукупність наявних у матеріалах справи документів підтверджують право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн за періоди перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з наслідками поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Крім того, як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, йому не нараховувалося та не виплачувалося не лише додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, а й належне грошове забезпечення загалом. Зокрема, за період з 15.06.2023 по 04.01.2024 виплати були відсутні у зв`язку з ненадходженням відповідних наказів, а в подальшому наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.05.2024 № 89 виплату грошового забезпечення позивачу призупинено з 22.02.2024. 
Разом з тим, відсутність відповідних наказів командира в/ч НОМЕР_2 не може не можуть позбавляти військовослужбовця права на належне грошове забезпечення, гарантоване законом.
Крім того, доводи відповідача в/ч НОМЕР_3 щодо проходження позивачем військової служби у спірний період з 01.07.2023 по 04.01.2024 у в/ч НОМЕР_2 не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.
Так, згідно з відомостями військового квитка позивача, останній був призваний на військову службу до в/ч НОМЕР_3 02.06.2022, а з 30.01.2023 переведений до в/ч НОМЕР_1 . 
З метою з`ясування питання, чи є в/ч НОМЕР_2 структурним підрозділом в/ч НОМЕР_3 та чи має в/ч НОМЕР_2 повноваження на здійснення самопредставництва у судах та інших державних органах, представник позивача звернулась до в/ч НОМЕР_3 з відповідним адвокатським запитом.
У відповідь на зазначений запит листом від 10.12.2024 № 222/8ц/3658 в/ч НОМЕР_3 повідомила, що запитувана адвокатом інформація та документи належать до інформації з обмеженим доступом, у зв`язку з чим відповіді на поставлені питання надано не було.
Більше того, у відповіді на цей запит відповідач повідомив про причини та правові підстави ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди. 
Наведені обставини свідчать, що саме в/ч НОМЕР_3 здійснювала фінансове забезпечення позивача у вказаний період, у зв`язку з чим на неї покладено обов`язок щодо нарахування та виплати належного позивачу грошового забезпечення та відповідних додаткових виплат.
Отже, відповідачами не забезпечено своєчасне та повне нарахування і виплату належних позивачу сум грошового забезпечення за час перебування на стаціонарному лікуванні, чим допущено протиправну бездіяльність.
Разом з тим, скаржник в/ч НОМЕР_1 в апеляційній скарзі, що в період з 05.01.2024 по 09.01.2024 позивач на лікуванні, чи відпустці для лікування після поранення не перебував.
Так, згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2024 №6дск, на підставі наказу начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України (по особовому складу) від 05.01.2024 №2РСт/7Д, позивача було зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. 
05.01.2024 позивач звернувся з рапортом вх. №181, в якому просив продовжити заплановане тривале лікування, яке проходить в клініці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (місто Гамбург, Німеччина), надав медичні документи, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 25.07.2023 №222/8Ц/274-ВС, МОЗ України №29/4193/2-23 від 17.03.2023. 
08.01.2024 начальником штабу - першим заступником командира в/ч НОМЕР_1 було видано направлення від №5 до клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », місто Гамбург, Німеччина з метою дообстеження та стаціонарного лікування. 
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2024 №9дск позивач вважався таким, що вибув на стаціонарне лікування до клініки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », місто Гамбург, Німеччина з 08.01.2024.
З огляду на встановлену відсутність підтверджень перебування позивача на стаціонарному лікуванні чи у відпустці для лікування після поранення в період з 05.01.2024 по 07.01.2024 (включно), рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині нарахування додаткової винагороди до 100 000 грн за вказаний період. 
В частині доводів апелянта в/ч НОМЕР_1 про пропуск позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
За змістом частини першої статті 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частинами другою, третьою статті 122 КАС визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Правилами статті 123 КАС передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Системний аналіз положень статті 123 КАС дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Як встановлено вище, бездіяльність щодо нарахування і виплати усіх видів грошового забезпечення відповідачами, у тому числі і додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, в належному розмірі відбулись в період з 01.07.2023 по 04.01.2024 та з 08.01.2024 по 18.09.2024 (дата звільнення позивача).
Вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернувся з позовом до суду 05.06.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом, з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску такого.
На виконання вимог ухвали суду, 21.01.2026 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом.
Так, в обґрунтування поважності пропуску строку позивач зазначив, що тривале лікування наслідків тяжкого поранення, отриманого при захисті Батьківщини, постійне перебування позивача на лікуванні за кордоном, а саме: в клініці Асклепіос Альтанам у м.Гамбург, Німеччина унеможливлювали підготовку та подання позовної заяви вчасно, а також вчасне укладення договору про надання правової допомоги та належну співпраці з адвокатом. Зазначає, що будь-яких повідомлень про припинення нарахування грошового забезпечення позивачу в повному обсязі від відповідача в/ч НОМЕР_3 не надходило. Відповідь про причини та правові підстави припинення виплати по пораненню позивачу відповідачем було складено та направлено представнику позивача лише 10.12.2024, тобто фактично про протиправність дій відповідача позивачу стало відомо після отримання відповіді на адвокатський запит поштовим відправленням у січні 2025 року.
Надаючи оцінку наведеним позивачем доводам у клопотанні про поновлення строку, а також поданим на їх підтвердження доказам, суд апеляційної інстанції враховує характер спірних правовідносин, тривале лікування позивача після поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, його перебування за межами України, що спричинили об`єктивні труднощі у своєчасному зверненні за професійною правничою допомогою. Також апеляційний суд бере до уваги, що інформація про причини та правові підстави припинення виплати належного грошового забезпечення стала відома позивачу лише у січні 2025 року після отримання відповідей на адвокатські запити.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає наведені причини пропуску строку звернення до суду поважними, а тому дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом.
Зважаючи на наведені вище доводи, норми права та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період з 05.01.2024 по 07.01.2024 (включно).
Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права та дотримання норм процесуального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених і оцінених доказів фактичних обставин справи.
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав їм об`єктивний і обґрунтований аналіз з урахуванням доводів, наведених як позивачем, так і відповідачами, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні лише у зазначеній частині, а в решті - залишенню без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року змінити, виклавши абзаци четвертий-п`ятий резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 08.01.2024 по 06.05.2024, з 08.05.2024 по 06.06.2024 та усіх видів грошового забезпечення за період з 22.02.2024 по 18.09.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 08.01.2024 по 06.05.2024, з 08.05.2024 по 06.06.2024 та усі види грошового забезпечення за період з 22.02.2024 по 18.09.2024, з урахуванням проведених виплат.».
В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич