ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4405/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів Лічмана Л.В., Таран С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 
у справі №916/4405/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020»
до Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни
про стягнення 166 209,05 грн

суддя суду першої інстанції – Погребна К.Ф. 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, просп. Шевченка, 29, 
повний текст рішення складено та підписано: 13.01.2026 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни про стягнення 166 209,05грн.
Обґрунтування позовних вимог.
09.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» (постачальник) та Фізичною особою – підприємцем Плетньовою Оленою Геннадіївною (покупець) було укладено Договір постачання нафтопродуктів № 572/1-В, за умовами якого Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність товар, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти вказаний Товар.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином та в повному обсязі не здійснив, вартість отриманого товару оплатив частково в сумі 193 350грн., в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 139 498,92грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» до Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни – задоволено повністю. 
Стягнуто з Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» основний борг в сумі 139 498 грн. 92коп., пеню в розмірі 21 800 грн. 05коп., 3% річних в сумі 2 109 грн. 68коп., інфляційні витрати в розмірі 2 800 грн. 40коп., судовий збір в сумі 2 422 грн. 40коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн. 
Обґрунтування судового рішення. 
Суд зазначив, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином та в повному обсязі не виконав, вартість отриманого товару сплатив частково в сумі 193 350грн., в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 139 498,92грн.
Узагальнені вимоги та доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Фізична особа – підприємець Плетньова Олена Геннадіївна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13 січня 2026 року по справі №916/4405/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» до Фізичної особи - підприємця Плетньової Олени Геннадіївни про стягнення 166 209, 05 грн. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги, стягнути з фізичної особи - підприємця Плетньової Олени Геннадіївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» основний борг в сумі 139 498 грн. 92коп. В іншій частині позову – відмовити.
ФОП Плетньова О.Г. визнає свою заборгованість перед позивачем, проте так склалися обставини, що при перевезенні вантажу водії автомобілів були зупинені працівниками ТЦК та СП та без будь-якого попередження зняті з автомобілів та відправлені для проходження військової служби, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 11.07.2025 року №367.
В теперішній час один з водіїв повертається на роботу, оскільки отримує відстрочку від проходження служби, в зв`язку з знаходженням на його отриманні трьох дітей, ще прийшли на роботу інші працівники.
Відповідач надає суду рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 15.12.2025 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яким позовні вимоги Єфременкова задоволені та скасована постанова начальника УП/4351/50 від 27.05.2025 р. Металургійно Довгинцівського об`єднаного районного у місті Кривий ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП закрити. Дане рішення свідчить про той факт, що Єфременко І.О. після набрання зазначеного рішення законної сили буде знятий з розшуку, оскільки був оголошений в розшук в зв`язку з неявкою в ТЦК та зможе безперешкодно переміщуватися та виконувати роботу.
На даний час Єфременко І.О. оформлює відстрочку від мобілізації в зв`язку з знаходженням на його утриманні трьох дітей, що дасть змогу йому повернутись на роботу та виконувати свою роботу.
Той факт, що він працює у ФОП Плетньова О.Г. підтверджується наданим до суду повідомленням про прийняття працівника на роботу від 01.02.2024 року.
Таким чином, дана обставина ще раз підтверджує той факт, що в подальшому ФОП Плетньова О.Г. зможе проводити свою господарську діяльність та надавати послуги з перевезення, оскільки маємо свої транспортні засоби, і також маємо договори про надання послуг з вантажних перевезень, незначна частина яких надана нами суду, що дасть можливість сплачувати заборгованість, яка виникла перед позивачем.
Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та необхідністю забезпечення балансу інтересів сторін, відповідач просить про зменшення судом розміру суми пені на 99 відсотків.
Скаржник також вважає, що рішенням суду першої інстанції стягнуті безпідставно витрати на правову допомогу в сумі 25 000 грн., оскільки сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності, позивачем не надано доказів, які б довели, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, безпосередньо самою сплатою.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Таран С.В., Лічман Л.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025.
Листом судді Південно-західного апеляційного господарського суду Аленіна О.Ю. від 16.03.2026 матеріали справи №916/4405/25 були передані для розгляду вищевказаної апеляційної скарги судді Філінюку І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 поновлено Фізичній особі – підприємцю Плетньової Олені Геннадіївні строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 у справі №916/4405/25.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 у справі №916/4405/25.
Визначено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 у справі №916/4405/25 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. 
Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 у справі №916/4405/25 до закінчення апеляційного перегляду судового рішення. 
Встановлено позивачу у справі, а саме: Товариству з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно – західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу. 
30.03.2026 (27.03.2026 зареєстровано в системі «Електронний суд») до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020», у якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.
Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.
09.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» (постачальник) та Фізичною особою – підприємцем Плетньовою Оленою Геннадіївною (покупець) було укладено Договір постачання нафтопродуктів № 572/1-В, за умовами якого Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність товар, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти вказаний Товар (п.1.1 договору).
Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 08.01.2026 включно, а в частині розрахунків – до їх повного виконання Сторонами. У разі, якщо Покупець за 14 календарних днів до закінчення терміну дії договору надішле письмове повідомлення Продавцю про бажання продовження терміну його дії, договір (строк його дії) вважається пролонгованим ще на 1 календарний рік (п. 10.9. договору).
Асортимент, ціна, загальна вартість, кількість та одиниця виміру товару погоджується сторонами у рахунку на оплату та видаткових накладних (п. 1.2. договору).
Згідно з п. п. 2.1., 2.2. договору ціна за одиницю товару встановлюється за погодженням Сторін в рахунку на оплату та видатковій накладній. Ціна товару включає податки, збори, інші обов`язкові платежі до бюджетів передбачені чинним законодавством України. Загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних сторонами протягом строку дії договору.
Положеннями пункту 3.2 договору передбачено, що відпуск (передача) товарів покупцю за цим договором здійснюється на АЗС Постачальника, інформація про яку міститься у Додатку 1 до договору.
Пунктом 4.1 договору визначено, що оплата товару Покупцем здійснюється в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів з дня отримання Товару на підставі оформленої видаткової накладної.
Відповідно до п. 6.1 договору, Покупець зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати кошти за поставлені товари.
Постачальник, у свою чергу, має право своєчасно та у повному обсязі отримувати плату за поставлені товари (п. 6.4. договору).
Пунктом 7.3 Договору визначено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожен день прострочення.
Позивач зазначає, що протягом строку дії Договору він належним чином виконував свої обов`язки щодо своєчасної поставки нафтопродуктів Покупцю, який свої обов`язки з оплати отриманого товару виконує недобросовісно, протерміновуючи здійснення оплати. 
Остання партія товару, як зазначає позивач, була поставлена ФОП Плетньовій О.Г. ще 20.04.2025 та з огляду на наявну у відповідача заборгованість за отриманий, але не оплачений товар, після зазначеної дати товар більше не поставлявся. 
За посиланням позивача загалом, за весь час співпраці по вказаному Договору, він поставив відповідачу товар на загальну суму 332 848,92 грн, що підтверджується видатковими накладними №237 від 20.01.2025, №375 від 31.01.2025, №500 від 10.02.2025, №643 від 20.02.2025, №785 від 28.02.2025р., №910 від 10.03.2025, №1042 від 20.03.2025, №1174 від 31.03.2025, №1304 від 10.04.2025, №1429 від 20.04.2025, копії яких містяться в матеріалах справи. 
Поряд з цим, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару належним чином та в повному обсязі не здійснив, вартість отриманого товару оплатив частково в сумі 193 350грн., в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 139 498,92грн.
18.09.2025 позивач надіслав відповідачу претензію, в якій просив виконати належним чином умови Договору та протягом 3-х робочих днів з дня отримання претензії погасити наявну заборгованість у загальному розмірі 139 498,92 грн. Проте відповідна претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення. 
Крім того в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 21 800,05грн., 3% річних в розмірі 2109,68грн. та інфляційні витрати в сумі 2 800,40 грн. 
Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
Оскільки відповідач не погоджується із оскаржуваними рішенням виключно у частині задоволенні позовних вимог про стягнення пеню в розмірі 21 800,05 грн., 3% річних в сумі 2 109,68 грн., інфляційних в розмірі 2 800,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн., колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.
Щодо зменшення пені.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд неодноразово та послідовно наводив висновки, згідно з якими застосування у ст. 551 ЦК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24 та ін.). При цьому розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24 та ін.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами існування обставин, за яких можливе зменшення розміру неустойки.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків; майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Разом з тим, відповідачем не надано доказів його неплатоспроможності, інформації про всі розрахунки боржника (доказами відсутності руху коштів по банківських рахунках, доказами про відсутність майна або його недостатності для виконання зобов`язання перед позивачем та інше). 
Крім того, запровадження воєнного стану на території України не звільняє суб`єктів господарювання від виконання своїх договірних зобов`язань та не скасовує цивільно-правову відповідальність за їх порушення.
Колегія суддів приймає доводи позивача, що останній перебуває у тотожних економічних умовах, спричинених агресією рф, проте виконує власні зобов`язання з
контрагентами. 
Щодо вимог відповідача в частині зменшення інфляційних та 3% річних апеляційний суд зазначає, що вимоги у цій частині у будь-якому разі не підлягає задоволенню, оскільки зменшення таких нарахувань не передбачене чинним законодавством.
Так, у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд у визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти. Отже, розмір процентів річних, який визначений законом (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат. Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат. Висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23 та від 05.11.2024 у справі №902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №712/4975/22.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
10.12.2025 за вх №39549/25 до суду від позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу )
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
До клопотання про розподіл судових витрат представником позивача було додано Договір про надання правничої допомоги № 61/23 від 18.10.2023, Додаткову угоду № 6 від 20.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 61/23 від 18.10.2023, Акт виконання робіт № 6 від 01.12.2025.
Так, 18.10.2023 між адвокатом Кострич М.П. та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДК ТРЕЙД 2020» укладено Договір про надання правничої допомоги № 61/23, згідно з п. 1.1. якого адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу, а клієнт зобов`язується прийняти надану правничу допомогу. Вид, зміст та обсяг правничої допомоги за конкретними дорученнями клієнта конкретизується сторонами у додаткових угодах до договору.
Пунктом 5.1 вказаного договору передбачено, що оплата правової допомоги визначається сторонами за домовленістю відповідно до чинного законодавства України. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати тощо сторони фіксують в додаткових угодах.
Додатковою угодою № 6 від 20.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 61/23 від 18 жовтня 2023 року визначено, що Адвокат надає Клієнту послуги з представництва інтересів Клієнта у Господарському суді Одеської області у справі за позовом Клієнта до ФОП Плетньової Олени Геннадіївни про стягнення заборгованості за Договором постачання нафтопродуктів № 572/1-В від 09.01.2025 в розмірі 139 498,92грн. а також штрафних санкцій, інфляційних витрат, 3 відсотків річних. 
Згідно п. 3 додаткової угоди вартість правничої за цією Додатковою угодою встановлюється у фіксованому розмірі 25 000грн., яка має бути сплачена Клієнтом на розрахунковий рахунок Адвоката протягом 20 календарних днів з дати ухвалення судом рішення по суті спору. 
У подальшому між клієнтом та адвокатом було підписано Акт виконаних робіт від 01.12.2025, з якого вбачається, що сторони підписали цей Акт виконаних робіт на підтвердження того, що Адвокатом було надано правничу допомогу, зміст якої визначений Додатковою угодою №6 від 20.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 61/23 від 18 жовтня 2023 року, а саме надано послуги щодо судового супроводження справи №916/4405/25 у Господарському суді Одеської області. Підписання цієї угоди Клієнт підтверджує факт наданих послуг (виконаної роботи) та відсутність претензії до Адвоката щодо строків/обсягу/якості виконаної роботи. 
Так, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Колегія суддів відзначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з урахуванням наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про стягнення 25000,00грн. правничих послуг, які можуть вважатись розумними і обґрунтованими по даній справі.
Колегія суддів зауважує, що скаржником до апеляційної скарги не додано доказів/доводів, які б доводили надмірність витрат позивача на правову допомогу та не надано доказів на спростування понесення таких витрат.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу, тощо.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Плетньової Олени Геннадіївни – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 у справі № 916/4405/25 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу – підприємця Плетньову Олену Геннадіївну.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк 

суддя Л.В. Лічман 

суддя С.В. Таран