ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.05.2026	Справа № 910/21668/16	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелт Інвест Сервіс" (Київська обл., Броварський р-н, с. Зазим`є)
до: 1. Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ)
2. Державного підприємства "Сетам" (м. Київ)
про визнання недійсними електронних торгів,
Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не з`явились 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріелт Інвест Сервіс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Державного підприємства "Сетам" (далі - відповідач-2) про визнання недійсними електронних торгів по лоту № 177000, будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3 452,80 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1.
Крім того, позивачем в порядку ст. ст. 66, 67 ГПК України разом з позовною заявою було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 порушено провадження у справі №910/21668/16 та призначено її до розгляду на 14.12.2016.
30.11.2016 позивачем через відділ діловодства суду було подано уточнену заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.
01.12.2016 позивач через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд визнати недійсними електроні торги по лоту № 177000, будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3 452,80 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1, та зобов`язати відповідача-2 повернути позивачу суму сплаченого гарантійного внеску за участь в торгах по лоту № 17700 в розмірі 372 729,75 грн. на рахунок № НОМЕР_1 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві, МФО 380805.
У судовому засіданні 14.12.2016 судом було прийнято вказану заяву до розгляду.
Крім того, 14.12.2016 відповідачем-2 через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.
За результатами судового засідання 14.12.2016 розгляд справи було відкладено на 17.01.2017, про що судом було постановлено відповідну ухвалу.
17.01.2017 позивачем подано клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 зупинено провадження у справі №910/21668/16 до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 826/18232/16 про визнання протиправними дії, скасування протоколу та акту.

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/), наявна ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2018, якою закрито провадження у справі №826/18232/16 за позовом Закритого акціонерного товариства "Форум-ДС" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, скасування протоколу та акту.
У зв`язку з цим ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 поновлено провадження у справі №910/21668/16, її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.02.2026.
09.02.2026 до суду від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.
18.02.2026 від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.
Протокольною ухвалою від 24.02.2026 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 10.03.2026.
09.03.2026 позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи.
У підготовчому зсіданні 10.03.2026 оголошено перерву до 17.03.2026.
17.03.2026 позивачем подано заяву про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою від 17.03.2026 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.03.2026.
24.03.2026 від позивача надійшли письмові пояснення по справі.
Призначене на 24.03.2026 підготовче засідання не відбулось у зв`язку із затяжною повітряною тривогою, у зв`язку з чим ухвалою від 24.03.2026 призначено підготовче засідання на 14.04.2026.
Протокольною ухвалою від 14.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.05.2026.
У судове засідання 12.05.2026 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, та їх неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.
12.05.2026 суд проголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив дату і час його проголошення.
12.05.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у строк, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

06.07.2016 заступником директора Департаменту - начальником ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головним державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 25.11.2013 № 910/11355/13 складено заявку № 41413100-1/18 на реалізацію арештованого майна ВП № 41413100, яка була 11.07.2016 за вх. № 20/1315-16 передана ДП «Сетам» як організатору торгів.
Вказана заявка містила відомості про обтяження майна, що передавалося на торги (виробничий корпус площею 3 452, 80 кв.м по вул. Жмеринській, 1 літера А): постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.06.2015 ВП № 41413100 ВПВР ДВС України; заборона на нерухоме майно згідно іпотечного договору від 03.03.2012 № 1-0030/12/22-ІР, зареєстровано в реєстрі № 410.
13.07.2016 на офіційному сайті ДП «Сетам» за посиланням: https://setam.net.ua/auction/161918 розміщено інформацію про лот 160243 (будівля виробничого корпусу (літ.А), загальною площею 3 452, 80 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Жмеринська, 1). За інформацією, що міститься за вказаним посиланням, датою проведення аукціону визначено 12.08.2016 і датою закінчення 14.08.2016. Відповідно до протоколу вказаних торгів від 14.08.2016 визначено, що вказані торги не відбулись.
Повторні торги відповідно до протоколу від 28.09.2016 не відбулися.
19.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алеко Груп" стало переможцем втретє оголошених торгів за лотом № 177000 щодо вказаного нерухомого майна.
29.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алеко Груп" звернулося до ДП "Сетам" та до начальника відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України з листами про те, що згідно ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 у справі № 826/18232/16 встановлено наявність протиправних дій, що полягали у проведення заходів з реалізації без урахування передбачених ухвалами від 18.05.2016 та 19.08.2016 обмежень щодо відчуження майна (будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3452,80 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Жмеринська, 1), а також про те, що зазначеною ухвалою адміністративного суду накладено арешт. 
Вважаючи електронні торги по лоту № 17700 проведеними із порушенням порядку реалізації, яке полягало у невнесенні інформації про наявність стосовно майна, яке було предметом продажу на оскаржуваних торгах, арешту, накладеного ухвалами Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р. та 19.08.2016 р. у справі № 5011-15/2045-2012, переможець торгів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алеко Груп", звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про: визнання недійсними електронних торгів по лоту № 177000 (будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3452,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1), які проведені Державним підприємством "Сетам" 17.11.2016; визнання недійсним та скасування протоколу № 213235 проведення електронних торгів від 19.11.2016 р. по лоту № 177000 (будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3452,80 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1); зобов`язання Державного підприємства "Сетам" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Алеко Груп" суму сплаченого гарантійного внеску за участь в торгах по лоту № 177000 в розмірі 372 729,75 грн. 
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 910/21666/16 позов задоволено. Визнано недійсними електронні торги по лоту № 177000 (будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3 452, 80 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1), які проведені Державним підприємством «Сетам» 17.11.2016. Визнано недійсним та скасовано протокол № 13235 проведення електронних торгів від 19.11.2016 по лоту № 177000 (будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3 452, 80 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 1). Зобов`язано Державне підприємство «Сетам» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Алеко Груп» суму сплаченого гарантійного внеску за участь в торгах по лоту № 177000 в розмірі 372 729,75 грн 75 коп. 
Постановою Верховного Суду від 19.04.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 910/21666/16 залишено без змін.
При розгляді справи № 910/21666/16 суди встановили, що як станом на момент подання заявки про реалізацію майна, так і станом на момент проведення спірних електронних торгів, державний виконавець та організатор торгів були обізнані про існування чинних арештів нерухомого майна, що належить ТОВ "Газобетон-ДС", проте допустили проведення торгів, наслідком яких мало стати його відчуження.
При цьому, наявність об`єктивної можливості досягнути правових наслідків на які розраховує імовірний переможець торгів безпосередньо формують суттєві умови угод купівлі-продажу, а тому незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на прилюдних торгах правочину у зв`язку із недодержанням в момент його вчинення вимог закону.
Відповідно до п. 7 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна (чинного на момент проведення оспорюваних торгів), не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/надсилання акта про проведені електронні торги переможцю виконавець виносить постанову про зняття арешту з реалізованого майна, накладеного відділом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову).
Таким чином, за наслідками проведення оскаржуваних електронних торгів, арешт нерухомого майна ТОВ "Газобетон-ДС", накладний ухвалами Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р. та від 19.08.2016 р. у справі №5011-15/2045-2012, у будь-якому випадку залишився би чинним, оскільки не міг бути знятий державним виконавцем, а наявність ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/18232/16 якою встановлено заборону на вчинення реєстраційних дій на відповідне майно у сукупності із вищезазначеним унеможливлює перехід права власності на таке майно до позивача.
З огляду на викладене електронні торги з продажу лоту №17700, були проведені 19.11.2016 з порушенням норм чинного законодавства, і вказані порушення вплинули на результати таких торгів, оскільки унеможливили реєстрацію права власності на придбане майно за переможцем торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю "Алеко Груп", та настання відповідних правових наслідків, на які він розраховував, сплачуючи гарантійний внесок та приймаючи участь у вказаних торгах.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини недійсності електронних торгів з продажу лоту №17700, які були проведені 19.11.2016, встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, та не підлягають доведенню при розгляді даної справи.
Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріелт Інвест Сервіс" зазначає, що 19.11.2016 воно зареєструвало через ДП «Сетам» заявку на участь у електронних торгах, лот. № 177000, будівля виробничого корпусу (літ. А) загальною площею 3 452, 80 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Жмеринська, 1, про що отримало повідомлення від організатора торгів ДП «Сетам» та квитанцію про сплату гарантійного внеску за участь в торгах. Зазначену квитанцію позивачем оплачено на суму 372 729,75 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 19.11.2016.
В інформаційній довідці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначено, що на нерухоме майно 23.08.2016 накладений арешт на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 18.05.2016 та від 19.08.2016 у справі № 5011-15/2045-2012.
Позивач вважає дані електронні торги такими, що проведені з порушенням закону та підлягають визнанню недійсними, а сплачена позивачем сума гарантійного внеску - поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріелт Інвест Сервіс".
Відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись на відсутність порушеного права позивача, який не визнавався переможцем торгів.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.
За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).
Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.
Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №910/7164/19.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ГПК України).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п.6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (п.82), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (п.24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (п.63)).
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч.2 ст.16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз.12 ч.2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п.40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (п.89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (п.7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).
Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у ч. 1 ст. 2 ГПК України (ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5- 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач посилається на те, що електронні торги з продажу лоту №17700, були проведені 19.11.2016 з порушенням закону та підлягають визнанню недійсними.
Водночас у матеріалах справи відсутні жодні докази того, що позивач став переможцем цих торгів та, відповідно, стороною договору купівлі-продажу реалізованого на цих торгах майна.
Навпаки, судовими рішеннями у справі № 910/21666/16 встановлено як недійсність означених торгів, так і особу, з якою мав бути укладений відповідний договір купівлі-продажу лоту №177000 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алеко Груп", права якого і були порушені у даному аукціоні.
При цьому позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріелт Інвест Сервіс", не обґрунтовано, у чому полягає порушення його права, яким чином воно має бути відновлене, у чому полягає ефективність обраного ним способу захисту свої прав, у тому числі враховуючи визнання спірних торгів недійсними в іншому судовому провадженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовної вимоги про визнання торгів недійсними.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 повернути суму сплаченого гарантійного внеску за участь в торгах за лотом №177000, судом встановлено наступне.
Розділом X "Порядок розрахунків за придбане на електронному аукціоні майно та перехід права власності" Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 передбачено, зокрема, що:
- на підставі копії протоколу переможець електронного аукціону протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронному аукціоні майно в такому порядку:
зазначена в протоколі електронного аукціону сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди за організацію та проведення електронного аукціону за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця);
сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронному аукціоні майна та розподіляється Організатором відповідно до пункту 2 розділу III цього Порядку;
різниця між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди за організацію та проведення електронного аукціону перераховується переможцем на рахунок Організатора у разі, якщо майно реалізовано за ціною, вищою від стартової;
- гарантійний внесок переможця електронного аукціону зараховується до ціни продажу в рахунок сплати винагороди за організацію та проведення електронного аукціону. Іншим учасникам внесена сума гарантійного внеску повертається протягом трьох робочих днів після отримання від виконавця повідомлення про повний розрахунок переможця електронного аукціону за придбане майно.
Якщо електронний аукціон не відбувся або майно знято з реалізації відповідно до пункту 5 розділу XI цього Порядку, гарантійний внесок підлягає поверненню учасникам цього електронного аукціону протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем визнання електронного аукціону таким, що не відбувся, за винятком випадків, передбачених пунктом 3 цього розділу.
У разі набрання законної сили судовим рішенням щодо визнання електронного аукціону недійсними гарантійний внесок підлягає поверненню переможцю електронного аукціону протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідного рішення на адресу Організатора.
Гарантійний внесок не повертається учаснику, який був визнаний переможцем електронного аукціону, але не вніс усієї належної грошової суми в строки, передбачені пунктом 1 цього розділу.
Судом встановлено, що позивач не визнавався переможцем торгів за лотом №17700, відповідно, сума сплаченого ним гарантійного внеску підлягає поверненню за його заявою, незалежно від дійсності результатів торгів.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази як звернення позивача до відповідача-2 з вимогою про повернення коштів, так і відмови відповідача-2 в такому поверненні.
Так само, позовна заява не містить правового обґрунтування означеної вимоги, яка, за висновком суду, є передчасною та не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові.
Інші доводи і твердження учасників справи судом відхилено як такі, що не спростовують встановлених судом обставин та не можуть вплинути на результат вирішення даного спору.
Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, - 

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 11.06.2026.

Суддя  Т.М. Ващенко