ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/3296/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Медичного реабілітаційного центру «Одеський» (далі - Центр, позивач, скаржник) - Хабаров Г.В. (самопредставництво), 
відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тат Ойл» (далі - Товариство, відповідач) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Центру
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 (головуюча - суддя Щавинська Ю.М.)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 (головуюча - суддя Поліщук Л.В., судді Богатир К.В., Таран С.В.)

у справі за позовом Центру
до Товариства
про визнання пункту договору недійсним та стягнення 29 470,65 грн..

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання пункту договору недійсним і стягнення грошових коштів.

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. Центр звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про:
- визнання недійсним пункт 3.1 договору про постачання товару, укладеного позивачем і відповідачем, у частині включення до ціни договору податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 29 470,65 грн;
- стягнення з Товариства на користь Центру 29 470,65 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю внесення до положень договору умов щодо сплати ПДВ, що суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладання податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (у редакції від 02.03.2022) [далі - Постанова №178].

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 26.11.2025, яке залишено без змін Південно-західним апеляційним господарським судом постановою від 03.03.2026 у справі №916/3296/25, у задоволенні позову відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Центр, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Центр у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування Постанови №178 у подібних правовідносинах.

4.2. Також скаржник у касаційній скарзі зазначає на порушенні судами норм процесуального права - за статтею 236 ГПК України судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, судами не враховано статутні цілі та завдання Центру, а також не враховано те, що Постанова №178 не містить чітких та вичерпних складових, які б описували ознаки оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що:

- Товариством (Постачальник) і Центром (Замовник) 15.09.2022, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт та послуг в умовах воєнного стану» (зі змінами), з урахуванням принципів здійснення публічних закупівель, передбачених законодавством в сфері публічних закупівель, укладено договір про постачання товару №ХБТ-07/09/22 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого предметом Договору є закупівля: Бензин A-95 (талони/скретч-картки або аналог), Дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог) Додаток 1 до Договору. ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистиляти;
- Замовник, у свою чергу, зобов`язується провести оплату вартості товару на підставі видаткової накладної і прийняти товар у відповідності до Договору (пункт 1.2 Договору);
- пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна Договору складає 450 480,00 грн в тому числі ПДВ 29 470,65 грн;
- розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником поставлених товарів відповідно до видаткових накладних протягом 14 календарних днів з дати отримання товару (післяоплата) [пункт 4.1 Договору];
- згідно з пунктом 5.1 Договору поставка товару здійснюється на підставі заявки замовника. Загальний строк поставки товару: з моменту укладання Договору і до моменту припинення/скасування в Україні правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-1X, але в будь якому випадку не довше ніж до 31.12.2022;
- відповідно до пункту 9.1, 9.2 Договору у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у відповідності до чинного законодавства України;
- пунктом 10.1 Договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту укладання і до моменту припинення/скасування в Україні правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-1X, але в будь якому випадку не довше ніж до 31.12.2022 включно, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань;
- додатком №1 до Договору є Специфікація, у якій сторони погодили найменування, одиниці виміру, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару, а саме: 1. Бензин А-95 (талони/скретч-картки або аналог) 4 000 л; 50,88 грн з ПДВ 7%, загалом 203 520,00 грн; 2. Дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог) 4 500 л; 54,88 грн з ПДВ 7%, загалом 246 960,00 грн. Загальна сума ПДВ - 7% становить 29 470,65 грн; загальна вартість товарів з ПДВ-7% - 450 480,00 грн;
- сторонами 21.09.2022 укладено акт прийому-передачі товарів на отримання ПММ за бланками дозволу, відповідно до якого Товариство передало, а Центр прийняв талони на Бензин А-95 на 4 000 л та талони на Дизельне паливо на 4 500 л;
- також 21.09.2022 сторонами підписано та скріплено печатками видаткову накладну №19439 на суму 450 480 грн, у тому числі ПДВ 7% - 29 470,65 грн;
- як вбачається з платіжного доручення від 23.09.2022 №713, позивачем сплачено відповідачу 450 480,00 грн за Договором;
- листом від 08.07.2025 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути зайво сплачені кошти ПДВ у сумі 29 470,65 грн відповідно до Постанови №178, у відповідь на який відповідач листом від 11.07.2025 зазначив про відсутність підстав для повернення сплаченої суми ПДВ, яка була погоджена сторонами та відображена в Договорі;
- листом від 02.10.2025 позивач звернувся до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС України) з запитом на інформацію про транспортні засоби, якими користується позивач, у відповідь на який ДСНС України листом від 17.10.2025 повідомила, що відповідні транспортні засоби належать до державної форми власності, їх власником є держава Україна в особі ДСНС України. Центр користується зазначеними транспортними засобами на праві оперативного управління;
- у матеріалах справи також наявний Статут Центру, затверджений наказом ДСНС України 30.05.2013 №365 (у редакції наказу ДСНС України від 03.11.2021 №735), відповідно до пункту 1.1 якого Центр є державною медико-реабілітаційною, санаторно-лікувального організацією (закладом) для медичної реабілітації, лікування, санаторно-курортного оздоровлення працівників та осіб рядового та начальницького складу системи ДСНС України та членів їх сімей, інвалідів, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, осіб, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, Чорнобильської катастрофи, військовослужбовців та членів їх сімей, інших осіб; медико-психологічної реабілітації особового складу аварійно-рятувальних служб, учасників АТО; реабілітації та відпочинку інших осіб;
- Центр є бюджетною установою та належить до сфери управління ДСНС України (пункт 1.2 Статуту);
- засновником Центру є ДСНС України (пункт 1.3 Статуту);
- Центр створено з метою забезпечення медичної, медико-психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування і відпочинку хворих, інвалідів, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, та постраждалих внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, Чорнобильської катастрофи та інших осіб; надання їм необхідних громадських послуг та відпочинку; обстеження, лікування і надання консультацій; надання хворим медичної допомоги відповідно до його профілю; задоволення громадської потреби у послугах Центру, реалізації та захисту соціальних, економічних, творчих національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів членів трудового колективу (пункт 2.1 Статуту);
- відповідно до пункту 2.2 Статуту предметом та напрямками діяльності Центру є, зокрема, медична реабілітація, санаторно-курортне лікування, медична діагностика осіб рядового і начальницького складу системи ДСНС України, членів їх сімей, працівників МВС та національної поліції, осіб з інвалідністю, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, громадян, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру Чорнобильської катастрофи, військовослужбовців і членів їх сімей, а також інших осіб, які потребують медичної реабілітації, санаторно-курортно лікування та оздоровлення; організація лікування хворих; медико-психологічна реабілітація і надання медичної психологічної допомоги;
- за організаційно-правовою формою господарювання Центр є державною організацією (закладом) [пункт 3.1 Статуту];
- Центр є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державної Казначейської служби України, рахунки в установах банків України за дозволом ДСНС України, печатку із зображенням Державного герба України із своїм найменуванням ідентифікаційним кодом, інші реквізити. Центр має кутовий та інші штампи (пункт 3.2 Статуту);
- Центр не несе відповідальності за зобов`язаннями ДСНС України, відповідно ДСНС не несе відповідальності за зобов`язаннями Центру (пункт 3.7 Статуту);
- майно та кошти Центру є державною власністю та належать йому на праві оперативного управління. Майно, отримане Центром від ДСНС України, інших юридичних осіб або придбане за рахунок коштів державного бюджету, є державною власністю і закріплене за ним на праві оперативного управління. Центр використовує закріплене за ним майно лише за його цільовим і функціональним призначенням. Розпорядження майном та його відчуження здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача майна здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства (пункт 4.2 Статуту);
- згідно з пунктом 4.3 Статуту джерелами фінансування Центру є: асигнування Державного бюджету України; кошти місцевих бюджетів та Державного бюджету України на виконання окремих програм; кошти, одержані в установленому порядку за надані платні послуги; кошти, отримані за рахунок добровільних пожертвувань юридичних та фізичних осіб; інші джерела, не заборонені чинним законодавством.

6.2. Суд апеляційної інстанції зазанчив, що:

- предметом спору у цій справі є вимога позивача про визнання недійсним пункту 3.1 Договору в частині включення до ціни Договору ПДВ у розмірі 29 470,65 грн та стягнення з Товариства на користь Центру 29 470,65 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Постанови №178, при цьому позивачем не наведено жодних норм законодавства, яким суперечить пункт 3.1 Договору в частині включення до ціни Договору ПДВ у розмірі 29 470,65 грн, що зумовлює відсутність підстав для визнання вказаного пункту Договору недійсним. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів (ПДВ, який був включений до вартості товару) у сумі 29 470,65 грн є відповідний Договір, укладений сторонами, який не був визнаний судом недійсним ані в цілому, ані в частині включення до ціни Договору суми ПДВ у розмірі 29 470,65 грн, суд зазначив, що відповідна підстава існує та не відпала, з огляду на що підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин відсутні.

6.3. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволення апеляційної скарги та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазанчив, зокрема, таке.

6.3.1. За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

6.3.2. Суд апеляційної інстанції виснував, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

6.3.3. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, ціна договору визначається, виходячи з її договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, які регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), та не залежить від волі сторін договору.

6.3.4. У статті 195 ПК України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою. Так, за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством (підпункт "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України).

6.3.5. КМУ 02.03.2022 прийнято Постанову №178, в якій у редакції від 02.03.2022 (тобто до 01.08.2024) закріплено таке:

«З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановляє:
1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.
2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року».

6.3.6. Суд апеляційної інстанції виснував, що положення Постанови №178 застосовуються на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

6.3.7. Суд апеляційної інстанції зазанчив, що вказані норми щодо звільнення від оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту відповідних органів, застосовуються за умови наявності певного юридичного складу, а саме: 

1) цільовий характер постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, а саме: для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави; 
2) належність відповідного транспорту визначеним суб`єктам: Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Державній прикордонній службі, Міністерству внутрішніх справ, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Управлінню державної охорони, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету.

6.3.8. У разі, якщо не дотримано хоча б однієї із зазначених вище умов, така операція підлягає оподаткуванню ПДВ у порядку, визначеному підпунктом в пункту 193.1 статті 193 розділу 5 ПК України.

6.3.9. Суд апеляційної інстанції зазанчив, що, як правильно встановлено місцевим господарським судом, матеріалами справи підтверджені обставини належності транспорту, який використовує у своїй діяльності позивач на праві оперативного управління ДСНС України. Разом з тим, зі змісту Статуту Центру, зокрема пункту 1.1 вбачається, що останній є державною медико-реабілітаційною, санаторно-лікувального організацією (закладом) для медичної реабілітації, лікування, санаторно-курортного оздоровлення працівників та осіб рядового та начальницького складу системи ДСНС України та членів їх сімей, інвалідів, учасників АТО (ООС), учасників бойових дій, осіб, які постраждали внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, Чорнобильської катастрофи, військовослужбовців та членів їх сімей, інших осіб; медико-психологічної реабілітації особового складу аварійно-рятувальних служб, учасників АТО; реабілітації та відпочинку інших осіб.

6.3.10. Центр створено з метою забезпечення медичної, медико-психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування і відпочинку вказаних осіб; надання їм необхідних громадських послуг та відпочинку; обстеження, лікування і надання консультацій; надання хворим медичної допомоги відповідно до його профілю; задоволення громадської потреби у послугах Центру (пункт 2.1 Статуту).

6.3.11. Крім того, згідно з пунктом 4.3 Статуту джерелами фінансування Центру є, зокрема, кошти, одержані в установленому порядку за надані платні послуги; кошти, отримані за рахунок добровільних пожертвувань юридичних та фізичних осіб; інші джерела, не заборонені чинним законодавством.

6.3.12. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до положень статуту Центр першочергово є закладом охорони здоров`я, що здійснює медичну, медико-психологічну реабілітацію, санаторно-курортне лікування та оздоровлення визначених категорій осіб.

6.3.13. Суд апеляційної інстанції вказав, що при цьому, попри те, що Центр належить до сфери управління ДСНС України та утримується за рахунок державного бюджету, він не є органом ДСНС України та не виконує завдань, спрямованих на забезпечення національної безпеки, оборони або захисту населення, тобто, діяльність останнього не має характеру рятувальної чи оборонної функції, а носить виключно медико-реабілітаційний та оздоровчий характер, при цьому, джерелами фінансування Центру є, зокрема, кошти, одержані в установленому порядку за надані платні послуги, з огляду на що у сукупності суд не бере до уваги доводи відповідача у цій частині.

6.3.14. При цьому, ані тендерна документація, ані Договір не містять інформації, що відповідний товар - бензин A-95 (талони/скретч-картки або аналог) та дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог), був придбаний саме для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Натомість, як вбачається з оголошення про проведення спрощеної закупівлі UA-2022-09-02-005285-a (додатку №2 Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі та документи, які підтверджують відповідність, у тому числі відповідна технічна специфікація), метою використання товару вказано виключно: «для задоволення потреб Медичного реабілітаційного центру "Одеський" у паливно-мастильних матеріалах».

6.3.15. Колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що відповідний товар був придбаний саме для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що свідчить про відсутність такої обставини як цільовий характер постачання таких товарів, та в свою чергу про відсутність юридичного складу для застосування до спірних правовідносин положень Постанови №178.

6.3.16. За наведеного, враховуючи, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Постанови №178, а, позивачем не наведено жодних норм законодавства, яким суперечить пункт 3.1 Договору в частині включення до ціни договору ПДВ у розмірі 29 470,65 грн, колегія суддів апеляційної інстанції вважала, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

6.3.17. Доводи апелянта про те, що статутні цілі діяльності Центру в повній мірі відображають та підтверджують їх значущість, особливо в умовах воєнного стану, що дає підстави для застосування Постанови №178 до спірних правовідносин є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним і матеріалами справи, а тому колегією суддів не прийняті до уваги.

6.3.18. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми ПДВ в розмірі 29 470,65 грн як такої, що безпідставно отримана останнім, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, зокрема, таке:

- враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів (ПДВ, який був включений до вартості товару) у сумі 29 470,65 грн є відповідний Договір, який не був визнаний судом недійсним ані в цілому, ані в частині включення до ціни Договору суми ПДВ у розмірі 29 470,65 грн, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції та зазначив, що відповідна підстава існує та не відпала, з огляду на що підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин відсутні;
- з огляду на вищенаведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Товариства безпідставно набутих коштів у вигляді ПДВ у загальній сумі 29 470,65 грн.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 24.03.2026, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №916/3296/25 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у цій справі відкрито за касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.4. Так, скаржник, оскаржуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування Постанови №178 у подібних правовідносинах.

8.5. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.6. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.7. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.8. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норми матеріального права, яка означена скаржником (пункти 4.1 і 8.4 цієї постанови), у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц, відсутні.

8.9. Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.10. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.11. Центр у касаційній скарзі за посиланням на порушення судами попередніх інстанцій статті 236 ГПК України вказує, що судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, судами не враховано статутні цілі та завдання Центру, а також не враховано те, що Постанова №178 не містить чітких та вичерпних складових, які б описували ознаки оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

8.12. На думку скаржника, до спірних правовідносин мають бути застосовані приписи Постанови №178 і як наслідок пункт 3.1 Договору в частині включені ПДВ має бути визнаним недійсним.

8.13. Зі змісту судових рішень та касаційної скарги вбачається, що Центром означено підставою визнання недійсним оскаржуваного пункту Договору саме невідповідність вказаного пункту положенням Постанови №178.

8.14. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

8.15. Частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

8.16. У Постанові №178 (тут і далі у редакції від 02.03.2022) зазначено таке:

«З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановляє:
1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.
2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року».

8.17. Отже, зміст вказаної Постанови свідчить про таке:

- товари повинні постачатися для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту;
- транспорт має належати Збройним Силам, Національній гвардії, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Державній прикордонній службі, Міністерству внутрішніх справ, ДСНС України, Управлінню державної охорони, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, іншим утворенням відповідно до законів військових формувань, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, установам або організаціям, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою;
- Постанова прийнята КМУ з метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України.

8.18. Відповідно до частини другої статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

8.19. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).

8.20. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій дослідили та оцінили докази, надані сторонами, у тому числі Статут Центру та дійшли висновку, що ні за цільовим призначенням постачання, ні за суб`єктним складом, спірні правовідносини не регулюються Постаново. №178.

8.21. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини цієї справи (дивись розділ 6 цієї постанови), позивачем не доведено наявність умов визначених Постановою №178 (дивись пункти 8.16 - 8.17 цієї постанови), які б надавали можливість встановити для товарів, що є предметом Договору, нульову ставку ПДВ.

8.22. Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що хоча транспортні засоби для яких придбавався бензин і дизельне паливо (талони/скретч-картки або аналог) належать державі в особі ДСНС України, вони передані на праві оперативного управління позивачу, який належить до сфери управління ДСНС України та утримується за рахунок державного бюджету, проте позивач, як окрема юридична особа, не є органом ДСНС України та не виконує завдань, спрямованих на забезпечення національної безпеки, оборони або захисту населення, тобто, діяльність останнього не має характеру рятувальної чи оборонної функції, а носить виключно медико-реабілітаційний та оздоровчий характер.

8.23. Узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач фактично не погоджується з оцінкою доказів, яка була здійснена судами попередніх інстанцій.

8.24. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.25. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.26. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору (зокрема, дивись розділ 6 цієї постанови), до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.27. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, оскільки, Верховним Судом під час касаційного розгляду за доводами касаційної скарги не з`ясовано неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.28. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, зокрема, у частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.29. Отже, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, відсутні.

8.30. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.31. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.32. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.33. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Медичного реабілітаційного центру «Одеський» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 у справі №916/3296/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов