ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_____________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 	 	Справа № 922/636/26 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Воскресіння Гласс" (вх. № 10571 від 04.05.2026) про ухвалення додаткового рішення по справі 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Воскресіння Гласс» (адреса: 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, 2, 504; код ЄДРПОУ 44677136) 	
до 	Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (адреса: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29; код ЄДРПОУ 04805918) 	
про 	стягнення 479787,60 грн.  	
без виклику учасників справи 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.04.2026 у справі №922/636/26, позовні вимоги задоволено частково, та стягнуто з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Воскресіння Гласс» (далі - позивач) 4257,04 грн - інфляційних витрат, 3260,60 грн - 3% річних, 90,21 грн. - витрат по сплаті судового збору.
Позивач звернувся до суду з заявою (вх. № 10571 від 04.05.2026) про розподіл судових витрат, в якій просить суд:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Ніка Воскресіння Гласс» 28000,00 грн у якості витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.05.2026 заяву позивача (вх. № 10571 від 04.05.2026) про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду та постановлено здійснювати її розгляд в письмовому провадженні; надано відповідачу можливість протягом 5 днів з момент вручення даної ухвали, надати письмові пояснення на заяву позивача.
Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з вимогами п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
З метою повідомлення сторін про розгляд заяви у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами електронного зв`язку направлено копії ухвал від 04.05.2026.
Зокрема, копії ухвал доставлено до електронного кабінету позивача та відповідача в підсистемі “Електронний суд”, що підтверджується довідками про надсилання від 05.05.2026
З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін розгляд справи, а останні в розумінні вимог ст. 120, 232 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про такий розгляд.

В свою чергу відповідач надав до суду письмові пояснення (вх. № 11194 від 11.05.2026), в яких просить суд зменшити загальний розмір нарахованих позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн та відмовити позивачу у задоволені клопотання про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Свою позицію відповідач обґрунтовує з посиланням на той факт, що позивач не надає детального опису витраченого часу на виконання доручень клієнта та рахунку про оплату за надання правничої допомоги.
Крім того, відповідач зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Відповідач вказує, що дана справа не є складною та не вимагала тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики для підготовки позовної заяви та доступність в мережі Інтернет калькуляторів (приладів) для обчислення або вирахування 3% річних та індексу інфляції, а тому вартість послуг адвоката за вивчення матеріалів, узгодження правової позиції, складання процесуальних документів у вигляді позовної заяви з розрахунком 3% річних та індексу інфляції складає 3 000,00 грн.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розгляд даної справи був проведений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 
Відповідно положень ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. 
Верховний Суд в Постанові від 06.10.2020 р. у справі №922/376/20 вказав наступне: «Оскільки в процедурі спрощеного провадження відсутня стадія судових дебатів, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів та вимога про подання до закінчення судових дебатів відповідної заяви про надання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення суду - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду». 
В даному випадку, керуючись положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України та враховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду, позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у даній справі.
З огляду на викладене, є підстави для ухвалення додаткового рішення за наслідками розгляду наведеної заяви.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням з боку відповідача прав та інтересів позивача та зумовленої в зв`язку з цим необхідності в судовому захисті, позивач (далі – клієнт) уклав з адвокатським об`єднанням “Справар” (далі – адвокатське об`єднання) договір про надання правової (правничої) допомоги № 0610/25-ПД-01 від 06.10.2025 (далі – договір).
Відповідно до п. 1.1 договору адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 5.1 договору клієнт зобов`язаний оплатити адвокатському об`єднанню надану правову допомогу понесені фактичні витрати.
Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що обсяг та зміст наданої правової допомоги, а також розмір гонорару за правову допомогу, надану згідно з п. 2.1. цього договору, встановлюється за взаємною домовленістю сторін та визначається у додаткових угодах до цього договору.
Обсяг та зміст наданої правової допомоги, а також розмір гонорару також визначається в акті (актах) наданих послуг, які формуються адвокатським об`єднанням в міру необхідності та направляються на адресу клієнта засобами поштового, комунікаційного зв`язку або вручаються уповноваженій особі під розписку (пункт 5.4 договору).
Відповідно до п. 5.6 договору оплата за надану правову допомогу здійснюється клієнтом шляхом переказу грошових коштів на безготівковий рахунок адвокатського об`єднання у строк, узгоджений сторонами, але не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг, якщо інший порядок оплати не визначений у додатковій угоді до цього договору.
Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань сторін за даним договором. 
Згідно з п. 6.2 договору зміни та (або) доповнення до цього договору можуть бути внесені тільки за взаємною згодою сторін, мають обов`язкову силу для обох сторін та оформляються шляхом підписання додаткових угод, які набирають чинності з моменту їх підписання, якщо інше не встановлено угодою сторін, і становлять невід`ємну частину цього договору.
Положеннями пункту 1 Додаткової угоди №2 від 02.04.2026 встановлено, що Сторони дійшли взаємної згоди про те, що відповідно до умов Договору Адвокатське об`єднання надає правову (правничу) допомогу та здійснює, в тому числі супроводження судової справи про стягнення заборгованості (у тому числі, суму основного боргу, інфляційних нарахувань та процентів за користування чужими грошовими коштами) за договором про закупівлю №330-07/нх від 22.07.2025 року у зв`язку з порушенням з боку Відповідача строків виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару.
Відповідно до положень пункту 2 Додаткової угоди № 2 від 02.04.2026, сторонами визначено обсяг та зміст правової допомоги, необхідної для стягнення заборгованості (у тому числі, суму основного боргу, інфляційних нарахувань та процентів за користування чужими грошовими коштами) за договором про закупівлю №330-07/нх від 22.07.2025 року у зв`язку з порушенням з боку Відповідача строків виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, а саме: 
1. Первинна консультація з питання дослідження структури та надання оцінки успіху у потенційному судовому провадженні, перевірка відповідності вимогам українського законодавства документів клієнта – 5000,00 грн; 
2. Аналіз практики Верховного суду, підготовка, проведення розрахунку 3 процентів річних та інфляційних втрат, підготовка та подання позову (включно з визначенням та формування структури доказової бази (10 сторінок) – 17000,00 грн; 
3. Аналіз позиції КП «Харківський метрополітен», а також рішень Харківської міської ради щодо фінансування та опублікованих звітів в розрізі доходів відповідача, підготовка та подання відповіді на відзив – 6000,00 грн.
Розмір гонорару за правову допомогу складає 28000,00 грн без ПДВ.
Згідно з положеннями пункту 3 Додаткової угоди № 2 від 02.04.2026 оплата за надану правову допомогу здійснюється клієнтом шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок адвокатського об`єднання протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати прийняття рішення Господарського суду Харківської області.
В подальшому сторони підписали акт надання послуг № 46 від 03.04.2026, відповідно до якого погодили, що загальна вартість робіт (послуг) складає 28000,00 грн.
На виконання умов договору та додаткової угоди позивач здійснив оплату на рахунок адвокатського об`єднання у розмірі 28000,00 грн згідно платіжної інструкції №1926 від 29.04.2026.
З посиланням на наведені обставини позивачем заявлено до стягнення з відповідача 28000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд констатує, що відповідач в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України надав суду заявив клопотання про їх зменшення до 3000,00 грн. з огляду на їх непропорційність ступеню складеності справи та необгрунтоване завищення.

Розглянувши питання про розподіл відповідних витрат судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
При цьому, суд також враховує, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Однак, розглядаючи заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Разом з тим, згідно з ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Суд зазначає, що згідно з ч. 1-2 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
При цьому, ч. 3 названої статті також передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268).

Дослідивши надані суду про надання правової (правничої) допомоги № 0610/25-ПД-01 від 06.10.2025, додаткову угоду № 2 від 02.04.2026 та акт надання послуг № 46 від 03.04.2026 до договору, суд констатує, що розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним щодо критеріїв, визначених в ч. 4 ст. 126 ГПК України.
Зокрема, як свідчить зміст додаткової угоди № 2 від 02.04.2026 та акту надання послуг № 46 від 03.04.2026, в них вказано, що адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв послуги з первинної консультації, аналізу практики Верховного суду, підготовки, проведення розрахунку 3 процентів річних та інфляційних втрат, підготовки та подання позову, аналізу позиції КП «Харківський метрополітен», а також рішень Харківської міської ради щодо фінансування та опублікованих звітів в розрізі доходів відповідача, підготовки та подання відповіді на відзив на суму 28000,00 грн без ПДВ.
Разом з тим, оцінюючи подані докази в їх сукупності, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність належного документального підтвердження фактичного обсягу наданої правничої допомоги. Сам по собі факт укладення додаткової угоди та підписання акта приймання-передачі послуг не є безумовним та достатнім доказом реальності, необхідності та обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат.
Зокрема, у вказаних документах відсутній детальний опис виконаних адвокатом робіт із зазначенням конкретного переліку процесуальних дій, часу, витраченого на виконання кожного окремого доручення клієнта, а також розрахунку, з якого можливо встановити порядок формування заявленої до стягнення суми. Відсутність такого деталізованого розрахунку позбавляє суд можливості перевірити співмірність заявлених витрат зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та фактично витраченим адвокатом часом.
Разом з тим, адвокат – це юрист який, крім вищої юридичної освіти, склав кваліфікаційний іспит, проходить стажування та має достатній стаж та досвід роботи. З огляду на викладене, на переконання суду, складання адвокатом позовної заяви в межах даної справи (щодо стягнення основного боргу щодо розміру якого у сторін фактично відсутній спір, та розрахунку інфляційних та річних на суму основного боргу) та складання відповіді на відзив після фактичної оплати відповідачем основного боргу не вимагали від адвоката витрати значного проміжку часу.
Крім того, врахувавши характер спору у даній справі, ступінь її складності (а саме те, що дана справа є малозначною, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, а відповідач в процесі розгляду справи сплатив основний борг), відсутність заперечень з боку відповідача стосовно суми основної заборгованості, інші обставини які мають істотне значення, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд вважає що розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом та заявлений до стягнення з відповідача, є завищеним щодо останнього.
Враховуючи викладені обставини, суд погоджується з доводами відповідача про неспіврозмірність та завищеність розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та при розподілі судових витрат суд вважає справедливим і співрозмірним зменшений до 10000,00 грн заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, суд зазначає, що право позивача на відшкодування судових витрат у разі закриття провадження через відсутність предмета спору безпосередньо залежить від того, було вимоги задоволено самим відповідачем чи третьою особою. Якщо задоволення позову відбулося з ініціативи відповідача (незалежно від ініціатора закриття справи), витрати покладаються на нього; у разі ж виконання зобов`язання третьою особою суд має оцінити підстави такого задоволення, керуючись презумпцією права добросовісного позивача на компенсацію витрат, понесених до моменту припинення спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25.
Разом з тим, враховуючи, що часткове припинення спору відбулося внаслідок добровільного задоволення відповідачем заявлених позовних вимог уже після відкриття провадження у справі, а звернення позивача до суду було обґрунтованим та зумовленим неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань у досудовому порядку, суд доходить висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають покладенню саме на відповідача в зменшеному судом розмірі. 
Враховуючи при цьому критерії розумності, співмірності та обґрунтованості таких витрат, передбачені статтями 123, 126, 129 ГПК України, суд покладає на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу у зменшеному судом розмірі - 10 000,00 грн.
В іншій частині заява позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню з вказаних підстав і мотивів.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд, - 

ВИРІШИВ:

Прийняти додаткове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Воскресіння Гласс" (вх. № 10571 від 04.05.2026) задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (адреса: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29; код ЄДРПОУ 04805918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Воскресіння Гласс» (адреса: 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, 2, 504; код ЄДРПОУ 44677136) 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Воскресіння Гласс" залишити без задоволення.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України. 

Суддя 	 	О.І. Байбак