ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/17664/25
провадження № 2/753/492/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:
у липні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява КП "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що КП "Київтеплоенерго" надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку та є споживачами зазначених вище послуг. У зв`язку із несплатою відповідачами коштів за отримані послуги, у них виникла заборгованість, яка разом із 3% річних, інфляційними втратами та пенею складає 75 406, 95 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2025 року цивільну справу № 753/17664/25 передано судді Шаповаловій К.В. 
Відповідно до інформації, яка надійшла до суду 15 вересня 2025 року з електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
10 листопада 2025 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому вони зазначили, що повністю заперечують щодо заявлених позовних вимог зважаючи на наступне. Відповідач ОСОБА_1 не є власником і ніколи не мав право власності на квартиру за адресою:  АДРЕСА_4 . Позивач, звертаючись із позовом до ОСОБА_1 , як споживача житлово-комунальних послуг, не надав доказів споживання ним наданих послуг за вказаною вище адресою, а відтак, підстави стягнення заборгованості із відповідача ОСОБА_1 відсутні. На його підтвердження не проживання у вказаному помешканні відповідачами надано суду довідку ОСББ «Тополя». Відповідачка ОСОБА_2 , в межах відзиву на позовну заяву підтверджує одноосібне право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . на підставі свідоцтва про право на спадщину. Власниця тимчасово з 25 лютого 2022 року не проживає за вказаною адресою на підтвердження чого відповідачами до відзиву долучено довідку ОСББ «Тополя». Позиція відповідачки щодо боргу за неоплачене теплопостачання починаючи з 2018 року, пов`язана з порушенням постачання якісної теплової енергії до її квартири, внаслідок проведеної на той час Головою правління, незаконної, всупереч рішенню загальних зборів ОСББ «Тополя», реконструкції опалювальної системи будинку, внаслідок чого радіатори в квартирі стали холодними і для нормального існування в квартирі необхідно використовувати електричні прилади нагріву повітря. Після реконструкції системи опалення по теперішній час система так і не введена в експлуатацію постачальником КП «Київтеплоенерго». А щорічний опалювальний сезон здійснюється під особисті зобов`язання Голови правління ОСББ «Тополя». Підтвердженням експлуатації системи опалення в будинку, що не відповідає технічним вимогам є протоколи, постанови, акти перевірки, складені Державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в м. Києві (копії яких долучені до відзиву) починаючи з 28 грудня 2017 року. Стосовно порушень процедури розробки проекту, погодження та введення в експлуатацію системи опалення, ОСББ «Тополя» було подано позов до компанії виконавця ТОВ «Ел Енд Джи Мітерінг» стосовно порушення умов договору №17/009 від 21 вересня 2017 року, що призвело до пошкодження та неможливої якісної експлуатації опалювальної системи будинку. Рішенням від 09 липня 2025 року, у справі 910/5637/18 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Вищенаведені обставини та посилання на матеріали справи можуть бути доказом надання послуги з постачання теплової енергії в неповному обсязі. Передбачена процедура перерахунку за централізоване опалення містить вимогу виклику інспектора компанії постачальника для здійснення вимірів температури не теплоносія, а температури в квартирі, ігноруючи, що для нормального існування в жилому приміщенні використовуються електричні прилади опалення. Також інспектори за даною адресою не приймають виклик, оскільки підключення будинку в опалювальний сезон здійснюється під особисті зобов`язання Голови правління ОСББ «Тополя», а система опалення після реконструкції не погоджена і не введена в експлуатацію постачальником КП «Київтеплоенерго». Ще одним доказом надання послуги в не повному обсязі позивачем, постачальником КП «Київтеплоенерго», є висновок Експертного дослідження №192 судової експертно-будівельної експертизи від 31 січня 2020 року, зміст якого вказує, що теплопункт за адресою АДРЕСА_1 , після реконструкції системи не відповідає вимогам технічних умов на підключення об`єкта до теплових мереж, а документ, що підтверджував його ввід в експлуатацію відсутній. Що стосується доказів формування заборгованості позивачем надані корінці наряду, зміст яких підтверджує лише планове споживче навантаження будинку на теплопункт, але не містить показників будинкового вузла обліку (лічильника) на початок і кінець опалювального періоду. За відсутності даних про споживання неможливо перевірити вірність нарахувань. Таким чином неможливо перевірити або звірити фактично спожите теплопостачання. Корінець наряду в графі: представник споживача, Голова правління ОСББ «Тополя», чи директор обслуговуючої компанії ТОВ «Етіс» в тих сезонах, де відсутні печатки спостерігаються різні підписи, чим ставиться даний документ під сумнів на відповідність справжньому. Також відсутні корінці наряду на опалювальний сезон з жовтня 2019 року, та завершення опалювального сезону станом на березень 2022 року та березень 2025 року. Відповідачі наголошують, що в будинку встановлений вузол обліку тепла (лічильник) введений в експлуатацію та опломбований позивачем. Позивач наводить довідку про обсяг споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ, де вказаний Тип лічильника: Опалення, Марка лічильника: ULTRAHEAT T550/UH50, Заводський номер: 70211293, обсяг: 3039,2363(Гкал) за період з 01.05.2018-31.05.2025 роки, але в період з 06.12.2017-19.05.2019 роки в будинку за адресою: АДРЕСА_5 , був встановлений інший лічильник з заводським номером: 69029225, який був прийнятий та опломбований постачальником ПАТ «Київенерго» згідно Акту№22-11/410 від 07.11.2017. Вказаний позивачем лічильник Заводський номер: 70211293 був встановлений лише 29 жовтня 2019 року, про що свідчить Акт №2-10/264 про заміну приладів вузла комерційного обліку споживача. Таким чином, відповідачі зазначають, що неможливо перевірити релевантність розрахунку за наданим обсягам споживання, а відтак, вважають докази позивача КП «Київтеплоенерго» недостатніми і необгрунтованими. Щодо стягнення заборгованості у період до 01.05.2018 за договором права вимоги у розмірі 5760,41 грн, інфляційної складової 950,47 грн та 3% річних 230,11 грн, то відповідачі наголосили, що єдиним посиланням на доказ даного боргу є додаток 7 до позовної заяви №38 від 19.06.2025, КП «Київтеплоенерго», копія витягу з договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 №602-18, яка містить явні ознаки підробки - накладання таблиці на якийсь документ з печатками між двома сторонами ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», місце накладання дуже кидається в очі. Також зміст останнього стовпця «заборгованість за послуги з ЦО в т.ч. частина заборгованості, яка є предметом судового розгляду або підтверджена як така, що підлягає стягненню на підставі судового рішення» вказує на те, що таблиця зроблена і заповнена на стадії підготовки до судового позову, бо на час укладання договору права вимоги №602-18 про судовий розгляд не йшлося. Якщо цей витяг вважати справжнім, то його зміст вказує, що кредитор ПАТ «Київенерго» вказав на те, що борг в розмірі 5760,41 грн, на час передачі вже є предметом судового розгляду, чи підлягає стягненню на підставі судового рішення. А датою підписання договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 №602-18, позивач: КП «Київтеплоенерго» підтверджує і приймає умови статей 256,261 ІДК, дії яких на момент підписання вже розпочались. Також на зазначену заборгованість періоду до 01.05.2018 суттєвим чином впливають обставини викладені в п.2 цього відзиву на позовну заяву та відсутність показів вузла обліку (лічильника) на той час встановленого з заводським номером: 69029225, а в акті №2-10/264 від 29.10.2019 про заміну лічильника представником постачальника зазначено, що показники попереднього лічильника відсутні. Таким чином, вимогу щодо стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 за договором права вимоги у розмірі 5760,41 грн, інфляційної складової 950,47 грн, 3% річних 230,11 грн відповідачі вважають необгрунтованою, а наведені докази неналежними для об`єктивного оцінювання. Зважаючи на викладене, відповідачі просили суд виключити ОСОБА_1 із числа відповідачів у справі та відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості із відповідачів.
09 лютого 2026 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив наступне. Відповідно до положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Від відповідачів не було жодних скарг щодо неотримання послуг за адресою: АДРЕСА_3 . Тому, слід вважати, що послуги з централізованого опалення та теплової енергії за вказаною адресою в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 20 Закону, п. п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, відповідачі, в даній справі, як зареєстрованні особи, є споживачами послуг за вищевказаною адресою, своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та теплової енергії в результаті чого у них утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка виконала зобов`язання замість інших співборжників, має право зворотної вимоги (регресу) до них у розмірі сплаченого, якщо інше не встановлено законом або договором, причому відшкодування здійснюється у рівних частках. Тому у разі, якщо з відповідачів буде стягнуто грошові кошти за житлово-комунальні послуги, він має право звернутись із регресною вимогою до осіб, які на його думку також користувалися житлом і, відповідно, несуть солідарну або часткову відповідальність за оплату таких послуг.  Щодо обов`язку споживачів передавати дані, то представник позивача зазначає, що згідно законодавства України, споживачі послуг з опалення та гарячого водопостачання зобов`язані передавати показники лічильників щомісяця. Це встановлено низкою нормативно-правових актів: Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії»: Пункт 8 цієї постанови вказує, що споживачі теплової енергії зобов`язані своєчасно передавати показники лічильників теплової енергії постачальникам послуг (щонайменше один раз на місяць). Також це встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 819 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води». Відповідно до цього документа, споживачі гарячої води повинні передавати показники лічильників гарячої води постачальникам послуг у встановлені строки, зазвичай - щомісяця. Відповідно до ЗУ «Про комунальні послуги» (стаття 17), встановлюється обов`язок споживачів передавати показники лічильників, у тому числі для послуг з опалення та гарячого водопостачання, з метою визначення кількості спожитих послуг і коректного нарахування платежів. Цей обов`язок покладений на споживачів, оскільки від коректності передачі показників залежить правильність розрахунку та нарахування вартості спожитих послуг. Зазначені нормативні акти також передбачають можливість застосування штрафних санкцій у випадку ненадання таких показників у встановлені строки. Тому споживачі мають обов`язок передавати показники лічильників на опалення та гарячу воду щомісяця для забезпечення точних нарахувань і уникнення непорозумінь з постачальниками послуг. Зважаючи на викладене, представник позивача зазначає, що нарахування заборгованості здійснювалося відповідно до чинного законодавства та підлягає повній оплаті.
У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, вивчивши відзив відповідачів та додані до нього докази, а також вивчивши письмові пояснення представника позивача, доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.
Тобто, з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго».
З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, КП ««Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Будинок АДРЕСА_1 під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, тобто мешканці квартир, що розташовані в будинку, є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , та є споживачами вищезгаданих послуг.
Окрім того, відповідачами у відзиві на позов було зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є одноособовим власником вказаного житла.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV).
Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085).
Частина 7 статті 26 Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII).
За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії".
Відповідно до статті 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також і плату за абонентське обслуговування.
Відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», споживачі послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води зобов`язана сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими за вказаною адресою та отримуючи послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті вказаних послуг, внаслідок чого у них виникла заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.
Щодо тверджень відповідачів про те, що відповідач-1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки він не є власником помешкання, а лише зареєстрований у ньому, однак фактично не проживає; та щодо того, що на відповідача-2 не може бути покладений обов`язок щодо сплати заборгованості у зв`язку із її фактичним не проживанням у помешканні, то суд зазначає наступне.
Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.
Однак, відповідачами не надано суду доказів звернення до КП «Київтеплоенерго» із заявою про фактичне не проживання у квартирі АДРЕСА_6 у спірний період, а також про те, що вони бажають припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час фактичного не проживання за вказаною адресою, а відтак підстав для звільнення відповідачів від оплати житлово-комунальних послуг немає.
Суд не бере до уваги довідку ОСББ «Тополя» про не проживання відповідача ОСОБА_1 у квартирі, оскільки у довідці не зазначено період, з якого саме він не проживає за вищевказаною адресою.
Разом з тим довідка ОСББ «Тополя» про не проживання відповідача ОСОБА_2 містить інформацію про те, що остання проживала у помешканні до 25 лютого 2022 року, наразі на постійній основі не проживає, буває періодично (точні періоди та їх мета перебування у квартирі: ночівля, ведення побуту, відвідування інших мешканців, тощо, не зазначені). Разом з тим у довідці, зазначено, що квартира є її власністю.
Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для звільнення відповідачів від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки відповідачі були зобов`язані надати такі докази також і надавачу послуг у спірний період, натомість, як вже наголошувалося, доказів того, що відповідачі повідомляли безпосередньо позивача про факт їх не проживання у квартирі, матеріали справи не містять.
Відповідно до положення частини четвертої статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. 
Згідно із статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідачі від мереж теплової енергії та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлявся, не відключалися.
Щодо тверджень відповідачів про те, що позивачем не здійснюється надання послуг, оскільки у будинку пошкоджена система опалювання, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.
Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц).
У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.
Докази, надані відповідачами щодо ненадання позивачем послуг з постачання теплової енергії не підтверджують вказаного, оскільки відповідачами не було складено актів про фактичне не отримання таких послуг, також відповідачами не надано доказів того, що вони зверталися до КП «Київтеплоенерго» із скаргами щодо неналежного надання послуг чи здійснення перерахунку коштів за неналежно надані послуги. Відповідачами також не надано доказів того, що опалення у квартирі дійсно відсутнє через пошкоджену систему опалення у будинку, про яку вони зазначають у відзиві.
Таким чином вбачається, що нарахування об`єму послуг здійснювалося позивачем відповідно до положень закону, який регулює відносини, що у даному разі мають місце між позивачем та відповідачами.
Щодо сум нарахованої позивачем заборгованості, суд зазначає.
Як зазначалося вище, 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 травня 2018 року з урахуванням оплат.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або договору № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань.
Відповідно до договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» позивач прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5760,41 грн.
Суд відхиляє твердження відповідачів про те, що витяг із додатку №1 до договору про відступлення права вимоги є неналежним доказом заборгованості, оскільки право вимоги до позивача надійшло від ПАТ «Київенерго» на підставі вищевказаного договору, так як пунктом 3.4.2 вказаного договору було визначено, що новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1 та/або додатку №2 договору цесії сплати заборгованості. 
Окрім того, вбачається, що відповідачі у період з травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року не сплачували кошти за послуги з централізованого опалення, унаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 21697,63 грн.
Разом з тим, відповідачі, починаючи з 01 листопада 2021 року, не належним чином сплачували кошти за надані їм послуги з постачання теплової енергії внаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 34329,72 грн, а також заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 1437,35 грн.
Зважаючи, що заперечення відповідачів щодо відсутності наявної у них заборгованості не знайшли свого підтвердження, враховуючи те, що відповідачами не надано доказів відсутності у них заборгованості за вказаний у позов період чи існування його у меншому розмірі, вимога позивача про стягнення сум основного боргу, а також внеску за абонентське обслуговування підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, які нараховані, починаючи з січня 2024 року, суд зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно положень постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.
Втім, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, було поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудня 2023 року. 
Таким чином позивачем були здійснені нарахування 3% річних та розміру інфляційних втрат на суми заборгованості за несплату коштів, а саме:
?за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01травня 2018року, заборгованість за що склала 5760,41 грн, то інфляційна складова боргу становить 950,47 грн, а 3% річних - 230,11 грн.
?за спожиті послуги з централізованого постачання теплової енергії за період з 01травня 2018року по 31 жовтня 2021року, заборгованість за що склала 21697,63 грн, то інфляційна складова боргу становить 3580,11 грн, а 3% річних - 866,67 грн.
?за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01листопада 2021 року заборгованість за що склала 34329,72 грн, то інфляційна складова боргу становить 4299,67 грн, а 3% річних - 1017,22 грн.
Судом було перевірено вказані розрахунки, які виконані за вірними формулами та із зазначенням достовірних періодів нарахування, а відтак зазначені вимоги підлягають задоволенню.
Окрім того, пунктом 10 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги»" передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.
У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Таким чином вимога про стягнення із відповідачів пені у розмірі 1237,59 грн, яка утворилася у зв`язку із непогашенням заборгованості за спожиті у період з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії, підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.
Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц
Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання (постачання теплової енергії), за абонентське обслуговування, а також 3% річних від сум боргу, їх інфляційної складової та пені нарахованої у зв`язку із простроченням сплати боргу в загальному розмірі 75406,95 грн є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України.
Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:
позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість:
- за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 5760,41 грн, інфляційну складову у розмірі 950,47 грн та 3% від суми боргу - 230,11 грн;
- за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 21697,63 грн, інфляційну складову у розмірі 3580,11 грн та 3% від суми боргу - 866,67 грн;
- за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 34329,72 грн, інфляційну складову у розмірі 4299,67 грн та 3% від суми боргу - 1017,22 грн, пеню - 1237,59 грн;
- за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 1437,35 грн, що в загальному розмірі складає 75406, 95 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір в сумі 3028,00 грн, а саме - по 1514,00 грн з кожного.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради "Київтеплоенерго", код ЄДРПОУ 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя К.В. Шаповалова