Справа № 755/24713/25
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2025 р. місто Київ 
Дніпровський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду міста Києва, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025105040000921 від 23 вересня 2025 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, українки, громадянки України, з середньою освітою, офіційно непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 12 червня 2025 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за частиною першою статті 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок (штраф не сплачений),-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка періодично вживає психотропні речовини, перебуваючи в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 23 вересня 2025 року, приблизно о 13 годині 05 хвилин, а саме, до часу фактичного виявлення працівниками поліції, маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечної, психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбала особливо небезпечну, психотропну речовину, обіг якої заборонено- PVP, загальною масою 0, 301 г. у виді кристалоподібної речовини білого кольору, яка поміщена до пластикової ємності із полімерного матеріалу у вигляді колби, та почала її незаконно зберігати при собі, без мети збуту та протягом року після засудження за статтею 309 КК України.
В подальшому ОСОБА_4 помістила особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено- PVP, до правої кишені джинсів в які остання була одягнена, та направилася за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, вчинивши тим самим незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено- PVP.
Так, 23 вересня 2025 року приблизно о 13 годині 05 хвилин, за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 12, працівниками поліції було виявлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що незаконно зберігає при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено- PVP.
В подальшому, 23 вересня 2025 року в період часу з 13 години 39 хвилин до 13 години 44 хвилин, за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 12, співробітниками поліції, було проведено особистий обшук ОСОБА_4 , в ході якого з правої кишені джинсів в які остання була одягнена, було виявлено та вилучено особливо небезпечну, психотропну речовину, обіг якої заборонено- PVP, загальною масою 0,301 г., у виді кристалоподібної речовини білого кольору, яка поміщена до пластикової ємності із полімерного матеріалу у вигляді колби.
Згідно з висновком експерта від 09 грудня 2025 року у наданій на дослідження речовині виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP у речовині становить 0,301 г.
PVP, згідно зі Списком № 2 «Особливо небезпечних психотропних речовини, обіг яких обмежено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.
Згідно наказу МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини невеликого розміру - 0,15 г та не перевищує 1,5 г, що є граничною величиною великого розміру.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України визнала повністю та пояснила суду, що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачену КК України за вказане кримінальне правопорушення, і її заява про визнання винуватості не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, у вересні місяці 2025 року вона придбала через застосунок «Телеграм» психотропну речовину PVP для власного вживання, оскільки періодично вживає такі психотропні речовини. Зазначену психотропну речовину помістила у кишеню штанів, в які була одягнута, та пішла у власних справа, однак через деякий час по бул. Верховної Ради в місті Києві була зупинена працівниками поліції, які вилучили у неї психотропну речовину. Протиправні діяння, які ставляться їй у провину, вона не оспорює, у вчиненому щиросердно розкаюється, просила суворо не карати.
Показання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи, нею не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.
Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 та тих, що стосуються вирішення питання судових витрат та долі речових доказів..
Крім того, винуватість ОСОБА_4 , яка не оспорює фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 , у тому, що вона своїми умисними діями вчинила незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, тому, знаходить правильною кваліфікацію її дій за частиною другою статті 309 КК України.
При ухваленні вироку стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Згідно статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує відповідно до статей 65-67 КК України та пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи розмір покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд також враховує, що остання вчинила кримінальне правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК України є нетяжкими злочином, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу винної, - раніше судима, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працює, відношення обвинуваченої до вчиненого, а саме те, що обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб його вчинення, стадію, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції частини другої статті 309 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 КК України, або ж застосування статті 69 КК України, чи норм статті 69-1 КК України до обвинуваченої ОСОБА_4 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 була засуджена вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року за частиною першою статті 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок (штраф не сплачений).
Відповідно до вимог статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більше від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. 
Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується цим вироком, не відбувши покарання призначене вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року, яким вона засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України до покарання у виді штрафу, суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_4 покарання згідно приписів статті 71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року.
Окрім того, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує вимоги частини третьої статті 72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному провадженні не обирався, клопотань про його обрання не надходило.
Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 3565 гривень 60 копійок за проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів у кримінальному провадженні № 12025105040000921 від 23 вересня 2025 (висновок № СЕ-19/111-25/59208-НЗПРАП від 09 грудня 2025 року).
Відповідно до частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтями 100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
На підставі статтей 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2025 року, та остаточно призначити     ОСОБА_4 , покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. 
Згідно з частиною третьою статті 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у цьому провадженні не обирався, клопотань про обрання від прокурора не надходило.
Сток відбуття покарання ОСОБА_4  рахувати з моменту набрання вироком законної сили та звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного затримання для відбуття покарання.
Стягнути з ОСОБА_4  на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 3565 (три тисячі шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Речові докази: 
- оптичний носій інформації (DVD-R диск «Verbatim» 4.7gb 120 min), яки знаходиться в матеріалах кримінального провадження  - зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- речовину білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,301 г., яка знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві (квитанції № 025251 від 10 грудня 2025 року), - знищити. 
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Дніпровського районного 
суду міста Києва ОСОБА_1