Справа № 148/1894/26 
Провадження №2-а/148/25/26 
Р І Ш Е Н Н Я
 Іменем України

26 червня 2026 року Тульчинський районний суд 
Вінницької області 

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. 
при секретарі Ліванчук А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що відповідно Постанови від 22.05.2026 за адресою: М-30, км 440 + 527 Вінницька область 09.05.2026 о 18 год. 02 хв автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VolvoFL 6, днз НОМЕР_1 , яким допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,250% (1,125 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон. Відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що згідно даних наведених після тексту оскаржуваної постанови похибки пристрою WIM55, 055*003 становлять для параметру загальної маси ТЗ 10% від фактичної маси ТЗ, для параметрів навантаження на осі (одиночні, здвоєні, строєні) 16% від фактичного навантаження осі (одиночні, здвоєні, строєні). При конкретних обставинах справи, було здійснено поосьове зважування транспортного засобу, а загальна маса транспортного засобу була визначена шляхом математичного обрахунку, а саме шляхом додавання навантаження визначеного на кожну вісь. Відтак, оскільки було проведено зважування не транспортного засобу в цілому, а поосьове зважування, то для осьового зважування при визначенні % перевищення слід виходити з похибки, яка визначена для осьового зважування, а саме 16%. Відтак, правильний розрахунок % перевищення буде наступний: % перевищення = (21250-18000-
16%*21250)/18000* 100%= -0,83.
З урахуванням наведеного вище у його діях відсутній склад та подія правопорушення.
Крім того, відповідно до товарно-транспортної накладної від 09.05.2026 №000000000022 було завантажено плитку тротуарну «Старе місто» h=40мм на палетах масою нетто 9440 тон. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу повна маса ТЗ 18000, маса без навантаження 7800. Тобто7800+9440=17240.
Дані автоматичної фіксації є некоректними та спростовують первинними документами суворого обліку (ТТН), що свідчить про несправність або похибку вимірювального обладнання WIM55, 055*003.
Зважування у статичному режимі (на стаціонарних вагах) посадовими особами Укртрансбезпеки не проводилось. Автоматичний комплекс WIM55,055*003 здійснив заміри в динаміці, що за наявності нерівностей дорожнього покриття призвело до суттєвого викривлення показників та створення штучного ефекту динамічного навантаження на вісь.
Враховуючи, що зафіксоване перевищення є незначним ( у межах 5-10%), воно повністю охоплюється динамічною похибкою роботи приладу та нерівностями дороги, тобто повністю перекривається допустимою державною похибкою вимірювання за ДСТУ OIMLR134-1:2010 (яка дорівнює 16%), а отже, факт вчинення правопорушення не є беззаперечно доведеним.
Крім того, реальна загальна маса ТЗ повністю відповідала вимогам ПДР, що підтверджується товарно-транспортною накладною №000000000022 від 09 травня 2026 року на перевезення тротуарної плитки.
За наведених обставин вважає, що оскаржувана постанова є необ`єктивною, необґрунтованою, винесеною з порушенням встановленого законодавством порядку та за відсутності достатніх даних про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 ч.2 КУпАП.
На підставі викладеного просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило.
Відповідач - представник Державної служби України з безпеки на транспорті надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечував щодо позовних вимог позивача, просив в позові ОСОБА_1 відмовити, надав відзив на позов, згідно якого Державна служба України з безпеки на транспорті заперечує щодо заявлених позовних вимог та аргументує це наступним: відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України встановлено, що 09.05.2026 о 18 год. 02 хв. за адресою: М-30, км 440 + 527 Вінницька область зафіксовано транспортний засіб VolvoFL 6, днз НОМЕР_1 , який допустив рух транспортного засобу із перевищенням зазначених пунктом 22.5 ПДР України нормативних параметрів: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,250% (1,125 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон. Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM55,055*003 свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №23-21/000157 чинне до 02.09.2026, №UA/232/250902/000637 чинне до 01.09.2026, №35-02/6493 чинне до 05.09.2026.
За вказане правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.
Зазначені фактично зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 2 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 5950 мм., навантаження на вісь 1-8100 кг, 2-13150 кг. загальна маса - 21250 кг.
Для правильного розуміння здійснених розрахунків перевищення габаритно- вагових норм у постанові зазначається формула розрахунку:
% перевищення = ((Хфакт. - Хнорм. - похибка пристрою)/ Хнорм.)* 100%, де Хфакт. - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);
Х норм. - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.
Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт. (при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).
Регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010 становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.
Відповідно до постанови серії АВ №00010889 від 22.05.2026:
Х факт. транспортного засобу Позивача -21250 кг., Х норм. щодо даного транспортного засобу - 18 т, а регламентовано допустима похибка пристрою - 10%.
З огляду на вказані дані, перевищення навантаження на строєнні осі транспортного засобу у даному випадку становило 6,250 % (1,125т).
Отже, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так:
((21250 - 18 000 - 10% *21250) / 181000) * 100 =6,250 % (1,125 т).
Наведені позивачем розрахунки відсотку перевантаження хибні, оскільки не правильно застосовано величину похибки пристрою. Позивачем зазначена 16% проте така похибка згідно з ДСТУ OIML R 134- 1:2010 стосується навантаження на одинарну вісь. У даній справі зафіксовано перевищення загальної маси транспортного засобу, тому має бути застосовано похибку 10%.
Все обладнання, яке встановлено і працює, проходить обов`язкову сертифікацію згідно ДСТУ OIML R 134-1:2010, який повністю транслює вимоги Європейського стандарту OIML R 134-1:2006 для зважування транспортних засобів у русі. Цей стандарт не обмежує використання сертифікованих систем в залежності від типу вантажу. Всі майданчики сертифікуються згідно цього стандарту і мають відповідати класу точності не гірше ніж 10F. 
Під час перетину транспортним засобом зони зважування майданчика WIM визначається його тип за кількістю вісей та відстані між ними. Тип вантажу, звичайно, визначити неможливо, але потрібно зауважити, що руйнівний вплив на дорогу і мости створює не тип вантажу, а його вага. Згідно п.22.5. ПДР України, порушенням є перевищення відповідних вагових обмежень по загальній вазі або по вісях, або по групі вісей незалежно від типу вантажу. 
Як зазначалось вище ДСТУ OIML R 134-1:2010, якій встановлює вимоги до обладнання для зважування в русі, не має обмежень щодо типу вантажу. Більше того рекомендації і вимоги, щодо облаштування майданчиків WIM, вказують на те, що обрана ділянка не повинна мати поворотів, смуг розгону, або гальмування, не менше 250 м від перехресть і 300 м від залізничних переїздів, повздовжній похил не повинен перевищувати 10 проміле. Тобто майданчики WIM облаштовуються там, де рух транспортних засобів рівномірний і навіть рідкий вантаж, не кажучи про сипучий, знаходиться у відносному спокої
Факт невідповідності маси транспортного засобу нормативним параметрам, що визначені в пункті 22.5 ПДР, не може спростовуватися товарно-транспортними накладними, договорами перевезення та іншими документами господарської діяльності перевізника.
Самий факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу, та не спростовує факту перевищення вагових параметрів, адже фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах в автоматичному режимі, із урахуванням похибки та виду автомобіля.
Автоматичні пункти здійснюють фіксацію порушення вагових норм на підставі Порядку № 1174 дані товарно-транспортних накладних не можуть спростовувати дані автоматичних вагових комплексів.
Товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та вантажу з боку позивача, тому посилання позивача на те, що перевезення позивачем товару відповідно до товарно-транспортної накладної, з урахуванням ваги автомобіля та причепу, виключає перевантаження транспортних засобів, вважаємо необґрунтованими.
Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Судом встановлено, що постановою серії АВ №00010889 від 22.05.2026, за наслідками фіксації в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн, у зв`язку із тим, що 09.05.2026 о 18 год. 02 хв. за адресою: М-30, км 440 + 527 Вінницька область зафіксовано транспортний засіб VolvoFL 6, днз НОМЕР_1 , який допустив рух транспортного засобу із перевищенням зазначених пунктом 22.5 ПДР України нормативних параметрів: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,250% (1,125 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон., відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 132-1 КУПАП(а.с.6).
У вказаній постанові зазначено, що результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри ТЗ 19125 кг. Фактично зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 2 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 5950 мм., навантаження на вісь 1-8100 кг, 2-13150 кг. загальна маса - 21250 кг.
Зважування проведено технічним засобом - вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM55,055*003, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №23-21/000157від 02.09.2025 чинне до 02.09.2026, №UA/232/250902/000637від 02.09.2025 чинне до 01.09.2026, №35-02/6493від 05.09.2025 чинне до 05.09.2026 (а.с.35-43).
У позовній заяві відсутні заперечення того, що позивач є відповідальною особою щодо вказаного транспортного засобу.
Згідно з частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабміну України №30 від 18.01.2001, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Стаття 132-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. При цьому, приписами ч. 2 цієї статті визначено наступне порушення:
Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 року № 623).
Згідно з п.п.2, 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.
Суд бере до уваги також те, що Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2021 року за № 1286/36908, затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися у постанові в залежності від обставин вчинення правопорушення.
За змістом п. 3 цієї Інструкції під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.
Отже, вказаною вище Інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови та дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення правопорушення.
На момент виникнення спірних правовідносин форма постанови оновлена та викладена відповідно до наказу Міністерства інфраструктури №324 від 14 травня 2022 року.
Оскаржувана постанова щодо позивача відповідає формі, зазначеній затвердженій у додатку 1 до вищевказаної Інструкції.
Згідно п.17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 (Порядок №1174), у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.
Доводи позивача про невідповідність фактичних зафіксованих параметрів транспортного засобу, які відображені в оскаржуваній постанові, результати вимірювання, здійснені посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання здійснені на велику різницю між загальною масою, вказаною у накладній та постанові, суд відхиляє.
Крім того, згідно пунктів 12.1, 12.5 Глави 12 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 (Правила №363), при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Пунктами 8.20, 8.21 Глави 8 Правил №363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.
Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
Таким чином, водій, який здійснює вантажні перевезення автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт.
Тобто, навіть у разі перевезення вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.
Суд зауважує, що визначення вантажу, передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження. Здійснюючи перевезення вантажу, перевізник повинен враховувати, що під час руху по дорозі можлива зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.
В силу ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.
Згідно з ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Тобто, основним доказом у разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУПАП, є показання технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі, фото- та відеофайли, внесені до автоматично сформованої постанови.
Суд зазначає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, підтверджується відображеними у постанові від 22.05.2026 серії АВ № 00010889 результатами вимірювання маси транспортного засобу, а також відповідними фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт.
Вказані докази також містяться на офіційному вебсайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланнями: https://wim.dsbt.gov.ua. Посилання на вебсайт в мережі Інтернет та ідентифікатор доступу до вебсайту мітяться в оскаржуваній постанові.
Технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам Технічним регламентам засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №163.
При цьому, відсутність перевищення допустимого навантаження не може спростовуватися товарно-транспортною накладною від 09.05.2026 за № 000000000022, адже відповідно до пункту 1 Правил № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.
Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 №802/518/17.
Крім того, товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність зважування транспортного засобу та вантажу при її складанні.
Статтею 7 КУпАП передбачено, зокрема, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідност.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказах, висновків експертів, показів свідків.
Виходячи із норм викладених в ст.77 ч.1 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.
Згідно ст. 77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 11.10.2016 у справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Положеннями ст.283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених ч.2 і ч. 3 цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Згідно ст.286 ч.3 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З врахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містять необхідну інформацію, передбачену КУпАП.
Доводи, викладені у позовній заяві, спростовуються наявними у справі доказами, суперечать вимогам вищезазначеного чинного законодавства, яке регулює порядок фіксації, оформлення справ про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, та порядок встановлення осіб, винних у вчиненні таких правопорушень, і притягнення їх до передбаченої законом адміністративної відповідальності.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем, як власником транспортного засобу марки засіб VolvoFL 6, державний номерний знак  НОМЕР_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, тому винесена уповноваженою особою постанова серія АВ № 00010889 від 22.05.2026 відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
З урахуванням наведеного та з метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття, суд прийшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, а тому слід залишити оскаржувану постанову суб`єкта владних повноважень без змін, а у задоволенні позовної заяви слід відмовити.
Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 268, 279 , 280, 293 КУпАП, суд,

У Х В АЛ И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.
Судові витрати з оплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Суддя: