печерський районний суд міста києва
Справа № 757/27761/26-п 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Гречана С.І., 
за участю секретаря судових засідань Кострійчука В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Учасники судового провадження:
прокурор Куций С.В., особа, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 
В С Т А Н О В И В :
 
З протоколу про адміністративне правопорушення № 47-01/182/26, складеного 12.05.2026 заступником керівника відділу контролю за своєчасністю подання декларацій НАЗК ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, на яку поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), несвоєчасно, без поважних причин подала до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме за період з 01.01.2023 по 12.09.2023 (декларація при звільненні). Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
У судовому засіданні прокурор Куций С.В. підтримав доводи та висновки, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вважав вину особи повністю доведеною зібраними матеріалами справи та просил накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнала, повністю підтримала доводи письмових пояснень та просила закрити провадження у справі на підставі пунктів 1 та 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення та закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Свою правову позицію ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що граничний строк подання нею декларації при звільненні у протоколі визначено помилково як 31.01.2024, оскільки її діяльність було припинено 12.09.2023, а відтак передбачений законом 30-денний строк сплив 13.10.2023 - після набрання чинності Законом України № 3384-IX, що, на її думку, виключає поширення на неї дії пункту 2-7 Прикінцевих положень Закону. Окрім того, вона заперечувала наявність у її діях предмета правопорушення та суб`єктивної сторони (вини), оскільки 28.03.2024 нею було успішно подано щорічну декларацію за весь 2023 звітний рік (із позначкою «після звільнення»), яка повністю охопила період її роботи з 01.01.2023 по 12.09.2023, а окрему декларацію при звільненні вона подала 15.10.2025 одразу після отримання відповідного повідомлення НАЗК від 10.10.2025 № 47-02/83107-25. Також ОСОБА_1 наголошувала, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення від 12.05.2026 закінчився строк притягнення до відповідальності, передбачений статтею 38 КУпАП, оскільки про факт неподання згаданої декларації Національному агентству з питань запобігання корупції було достеменно відомо ще 10.10.2025, що підтверджується надісланим на її адресу повідомленням органу контролю.
Вислухавши висновок прокурора, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення, дослідивши й всебічно оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Як убачається з матеріалів справи, 27.05.2026 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 483, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
Суд зазначає, що зміна прізвища фізичної особи після вчинення правопорушення та фіксації його в процесуальних документах не припиняє її адміністративної деліктоздатності, не перериває тотожності особи та не є правовою підставою для закриття провадження у справі. З метою забезпечення принципу юридичної визначеності та належного виконання судового рішення, суд ідентифікує особу ОСОБА_1 як ОСОБА_1 .
Відповідно до наказів ДО «УКРНОІВІ» від 04.01.2023 № 06/2023/к/тр та від 12.09.2023 № 393/2023/к/тр, ОСОБА_1 у період з 04.01.2023 по 12.09.2023 обіймала посаду заступника начальника Юридичного відділу цієї організації та була звільнена за угодою сторін.
Згідно з приміткою до ст. 56 Закону посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів (статус ДО «УКРНОІВІ» як державного органу підтверджено роз`ясненнями НАЗК від 10.01.2023 та 30.01.2024), а також відповідно до внутрішнього Переліку посад організації від 08.05.2023 № 90-н/2023, вказана посада відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом декларування на підставі пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону.
Суд відхиляє твердження особи про те, що граничний строк подання декларації при звільненні спливав 13.10.2023. В умовах воєнного стану (введеного Указом Президента України № 64/2022) Законом України № 2381-IX перебіг строків фінансового контролю було легітимно призупинено. Із набранням чинності 12.10.2023 Закону України № 3384-IX здійснення заходів фінансового контролю відновлено. Пунктом 2-7 Прикінцевих положень Закону встановлено імперативне правило: особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію відповідно до ст. 45 Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом № 3384-IX, зобов`язані подати такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.
Оскільки день звільнення особи - 12.09.2023, відлік стандартного 30-денного строку розпочався в період дії законодавчих обмежень воєнного стану, а його завершення збіглося з моментом відновлення кампанії декларування. Законодавець надав суб`єктам декларування достатній часовий проміжок (з 12.10.2023 по 31.01.2024) для виконання обов`язку. Відтак, граничним строком подання декларації при звільненні для ОСОБА_1 було саме 31.01.2024 (до 00:00 01.02.2024).
Твердження особи про те, що подання нею 28.03.2024 щорічної декларації за 2023 рік (із позначкою «після звільнення») не поглинає обов`язок подання декларації при звільненні, а тому в її діях відсутні предмет та суб`єктивна сторона правопорушення, суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Антикорупційне законодавство чітко розмежовує різні види декларацій за їх цільовим призначенням, структурою та правовою природою.
-Декларація при звільненні (абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону) подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, охоплює проміжок часу з початку року до дня звільнення та відображає майновий стан особи безпосередньо на момент припинення функцій держави з метою оперативного моніторингу майнового стану.
- Щорічна декларація (після звільнення) (абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону) подається до 1 квітня наступного року за весь минулий календарний рік і спрямована на пост-службовий контроль за публічною особою.
Подання одного виду декларації жодним чином не звільняє особу від імперативного обов`язку подати інший вид декларації. Виконання обов`язку фінансового контролю не може здійснюватися на власний розсуд декларанта у непередбачений законом спосіб.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за своєю законодавчою конструкцією має формальний склад і вважається закінченим з наступного дня після спливу граничного строку (тобто з 01.02.2024). Наявність чи відсутність прямого умислу або настання негативних наслідків не є обов`язковими ознаками правопорушення. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися законів, а незнання закону не звільняє від відповідальності. Особа, яка обіймає відповідальне становище, зобов`язана була виявити належну обачність та перевірити стан своїх електронних документів.
Фактичними даними логів Реєстру підтверджено, що дії щодо заповнення декларації при звільненні особа розпочала лише 13.10.2025, а подала її 15.10.2025 о 13:41 (унікальний ідентифікатор: e0f874b2-cce3-440f-9251-5d7da28d0720), тобто з пропуском строку на понад 1 рік та 8 місяців. За таких обставин подія правопорушення та вина особи у формі належно не скоординованої обачності (необережності) є доведеними. Принцип презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України) та критерій «поза розумним сумнівом» (практика ЄСПЛ «Коробов проти України», «Кобець проти України») повністю дотримані судом, оскільки факт несвоєчасності підтверджений беззаперечними цифровими доказами самого Реєстру.
Водночас суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, з огляду на таке.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, за яке законом встановлено, зокрема, адміністративну відповідальність.
Часом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є дата фактичного несвоєчасного подання декларації, а саме: 15.10.2025 (при звільненні).
Разом з тим, датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є дата отримання Національним агентством з питань запобігання корупції повного масиву документів та доказів щодо ОСОБА_1 , необхідних для встановлення факту правопорушення та складання протоколу, що мало місце 08.04.2026 (а.с. 22).
Згідно з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Положеннями ч. 4 ст. 38 КУпАП регламентовано, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Отже, враховуючи виявлення правопорушення 08.04.2026, спеціальний шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, на момент розгляду справи судом не закінчився. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та вважає за доцільне застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керуючись ст.ст. 33, 38, 40-1, 172-6, 247, 283, 284, 285 КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
 
Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок. 
Роз`яснити особі, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови, а в разі оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати штрафу у визначений законом строк постанова надсилається для примусового виконання, а в порядку ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови сума штрафу стягується у подвійному розмірі - 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також прокурором до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк пред`явлення постанови до виконання становить три місяці. 

Суддя Світлана ГРЕЧАНА