Справа № 473/1356/26

РІШЕННЯ
іменем України

"06" травня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого – судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :

У березні 2026 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 08 лютого 2023 року банк уклав з відповідачкою кредитний договір б/н, відповідно до якого відкрив на користь останньої окремий рахунок з видачею кредитної картки, встановленням відновлювальної кредитної лінії строком на 12 місяців (з можливістю пролонгації цього строку) та кредитним лімітом у розмірі до 200 000 грн, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (у розмірі 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн; у разі прострочення виконання зобов`язання, починаючи з другого місяця прострочення – 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 42 % річних від розміру заборгованості за кредитом. 
У разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту позичальниця зобов`язалася сплачувати проценти в подвійному розмірі.
Проте позичальниця умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 09 березня 2026 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 58 275,92 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом – 47 026,77 грн; 
- заборгованість за простроченими процентами – 11 249,15 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача Хуторна О.В. не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій позовні вимоги визнала частково, просила про розстрочення виконання судового рішення, вказуючи на те, що вона не виконувала належним чином кредитний договір та не має можливості сплатити заборгованість у зв`язку з тяжким фінансовим та матеріальним становищем. 
Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представниці позивача та відповідачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. 
Зокрема, суд встановив, що 08 лютого 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» уклало з відповідачкою кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили його умови. 
Договір складається із підписаної сторонами Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 08 лютого 2023 року. 
Відповідно до договору банк зобов`язався відкрити на користь відповідачки окремий рахунок з видачею кредитної картки, встановленням відновлювальної кредитної лінії строком на 12 місяців (з можливістю пролонгації цього строку) та кредитним лімітом у розмірі до 200 000 грн, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (у розмірі 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн; у разі прострочення виконання зобов`язання, починаючи з другого місяця прострочення – 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 42 % річних від розміру заборгованості за кредитом. 
У разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту позичальниця зобов`язалася сплачувати проценти в подвійному розмірі.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення правочину) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису. 
Таким чином, ОСОБА_1 набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з АТ КБ «ПриватБанк».
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки, сплатити неустойку, проценти та інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання. 
З матеріалів справи вбачається те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в той час як позичальниця порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.
Станом на 09 березня 2026 року нарахована позивачем заборгованість за кредитним договором становить 58 275,92 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом – 47 026,77 грн; 
- заборгованість за простроченими процентами (нарахованими за період з 27 березня 2025 року до 31 січня 2026 року) – 11 249,15 грн, що знайшло своє повне підтвердження розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальниці.
Хоча частина вказаної заборгованості виникла за рахунок списання банком частини нарахованих процентів за користування кредитом шляхом їх включення до заборгованості за тілом кредиту, проте слід врахувати, що сторони обумовили в кредитному договорі умови щодо нарахування процентів, узгодили процентну ставку, а тому такі дії банку не суперечать умовам договору та не призвели до неправомірних нарахувань.
Не повністю погоджуючись з розміром заборгованості, відповідачка не спростувала жодними доказами розрахунок банку, не надала на підтвердження своїх заперечень альтернативний розрахунок боргу (контррозрахунок).
У той же час, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ЦПК України, втрачає сенс.
Тому вказана заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути 2 662,40 грн судового збору. 
Щодо питання про розстрочення виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає у рішенні.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ст. 435 ЦПК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
З аналізу наведеного слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Відповідачка не надала жодних доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ст. 435 ЦПК України, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність виключних підстав в розумінні ст. 435 ЦПК України для розстрочення виконання рішення суду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 267, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити повністю. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 08 лютого 2023 року, що утворилася станом на 09 березня 2026 року, а саме: заборгованість за кредитом – 47 026 (сорок сім тисяч двадцять шість) гривень 77 копійок; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом (нарахованими за період з 27 березня 2025 року до 31 січня 2026 року) – 11 249 (одинадцять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 15 копійок, а всього в загальному розмірі 58 275 (п`ятдесят вісім тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 92 копійки, а також в повернення 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя:  О.В. Вуїв