номер провадження справи 22/49/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 Справа № 908/698/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.
За участю представників сторін: 
від позивача – адвокат Парфило Н.М., ордер АІ № 2152983 від 16.03.2026 (у режимі відеоконференцзв`язку)
від відповідача – не з`явився
Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/698/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” (вул. Кустанайська, буд. 1, кв. 4, м. Запоріжжя, 69034), має зареєстрований електронний кабінет 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СЯЙВО ТД” (вул. Доківська, буд. 3, м. Запоріжжя, 69032), має зареєстрований електронний кабінет
про стягнення 300’ 000,00 грн.
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
20.03.2026 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № 2026-03-17 від 19.03.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СЯЙВО ТД” про стягнення 300000,00 грн. заборгованості за товар, отриманий за Договором № 1504/2024 від 15.04.2024. 
Згідно позовної заяви, 15.04.2024 між ТОВ “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” (постачальник) та ТОВ “СЯЙВО ТД” (покупець) укладено Договір № 1504/2024 на виконання якого, у період з 02.05.2024 по 08.05.2025 ТОВ “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” поставило відповідачу товар загальною вартістю 167769400 грн. Станом на дату звернення до суду з даною позовною заявою, ТОВ “СЯЙВО ТД” здійснило оплату поставленого товару лише частково, перерахувавши грошові кошти на загальну суму 76262021,35 грн., у зв`язку з чим сума непогашеної заборгованості становить 91507378,65 грн. Вказане підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 15.07.2025, який підписано уповноваженими особами підприємств (директорами) та скріплені печатками юридичних осіб. Враховуючи, що звернення до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості потребує сплати судового збору у максимальному розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (1164800 грн.), що є надмірно обтяжливим для позивача, останній звернувся до суду з вимогою про стягнення частини заборгованості у сумі 300000 грн. із збереженням права на подальше стягнення решти боргу. Наразі у позивача відсутні первинні документи на підтвердження здійснення поставки товару у зв`язку із їх вилученням під час проведення обшуку. У зв`язку з цим позивач позбавлений можливості надати відповідні первинні документи на підтвердження поставки товару відповідачу та звертається з клопотанням про витребування у відповідача первинних документів на виконання Договору № 1504/2024 від 15.04.2024.
07.04.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Зазначено, що факт здійснення поставок та розмір заборгованості підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 15.07.2025, відповідно до якого звірене сальдо на користь позивача станом на 01.06.2024 становить 23576336 грн.; звірене сальдо на користь позивача станом на 15.07.2025 (з урахуванням сальдо станом на 01.06.2024) становить 91507378,65 грн. Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків станом на 15.07.2025, позивач 08.05.2025 поставив відповідачу металобрухту на суму 2298900 грн. (п. 89 Акта звірки). Вказана поставка підтверджується прибутковою накладною (металобрухт) СТД-000259 від 08.05.2025 (оригінал документа знаходиться у відповідача). Пункти 90-97 акта - банківські виписки на суми: 133899-00, 1014200-00, 2028400-00, 1014200-00, 1014200-00, 2535500-00, 507100-00, 1521300- 00 не підтверджують сплату коштів відповідачем саме за прибутковою накладною СТД-000259 від 08.05.2025. Оскільки, ні у банківських виписках, ні у накладних контрагент не зазначав про прив`язку оплати до певної накладної, а лише вказував, що відбувається оплата за металобрухт згідно Договору № 1504/2024 від 15.04.2024 без ПДВ. Отже, оплата була пов`язана саме з Договором, а не з конкретною накладною, за якою здійснювалась поставка товару. Відтак, першочергово сплачувалась заборгованість за попередньо утвореною заборгованістю за Договором № 1504/2024. Таким чином, заявлена до стягнення сума 300000,00 грн. є частиною загальної заборгованості відповідача за поставлений та неоплачений товар, зокрема частиною заборгованості, що виникла за поставкою за прибутковою накладною СТД-000259 від 08.05.2025 на загальну суму 2298900,00 грн. Оригінал прибуткової накладної (металобрухт) СТД-000259 від 08.05.2025 знаходиться у відповідача, оскільки саме останній є отримувачем товару за цим первинним бухгалтерським документом.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
Відзив не надійшов. Останнім днем строку для подання відзиву було 28.04.2026.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Процесуальні питання, вирішені судом 
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 20.03.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/698/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 суддею Ярешко О.В. позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 
07.04.2026 через систему “Електронний суд” від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.04.2026 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/698/26 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.05.2026. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у відповідача - ТОВ “СЯЙВО ТД” у строк до 20.04.2026 включно докази (копії): прибуткової накладної СТД-000259 від 08.05.2025 на суму 2298900,00 грн.; акту прийому-передачі, видаткової накладної та товаро-транспортної накладної щодо поставки позивачем відповідачу товару на суму 2298900,00 грн.
Вказана ухвала доставлена до зареєстрованих електронних кабінетів сторін 13.04.2026.
Ухвалою суду від 05.05.2026 за клопотаннями позивача, враховуючи неявку у судове засідання відповідача та ненадання ним витребуваних документів, підготовче засідання відкладено на 26.05.2026. Повторно зобов`язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 13.04.2026 та невідкладно надати докази (копії): прибуткової накладної СТД-000259 від 08.05.2025 на суму 2298900,00 грн.; акту прийому-передачі, видаткової накладної та товаро-транспортної накладної щодо поставки позивачем відповідачу товару на суму 2298900,00 грн. 
Вказана ухвала доставлена до зареєстрованих електронних кабінетів сторін 12.05.2026.
Ухвалою суду від 26.05.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 23.06.2026. 
Вказана ухвала доставлена до зареєстрованих електронних кабінетів сторін 28.05.2026.
У судове засідання 23.06.2026 з`явився представник позивача. представник відповідача не з`явився, причини неявки суду невідомі. 
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи належне повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, суд визнав можливим справу розглянути за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 23.06.2026 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
4. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують 
15.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “СЯЙВО ТД” (покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки № 1504/2024.
Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язався передати у власність покупця брухт та відходи кольорових металів, надалі іменовані – товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Найменування, вид, одиниця виміру, кількість і ціна за одиницю товару вказуються у видаткових накладних, які додаються і є невід`ємними частинами цього Договору (п. 2.1). Сума Договору та загальна кількість товару визначаються з кількості поставленого товару на підставі даних накладних (п. 2.2).
За умовами п. 2.4, строк та умови оплати узгоджуються сторонами у видаткових накладних, які додаються і є невід`ємними частинами цього Договору.
Відповідно п. 3.3, постачальник додає до кожної партії рахунок-фактуру, накладну, податкову накладну, акт про проходження, ТТН, посвідчення про радіаційну і вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів.
Постачання товару – автомобільним транспортом постачальника (п. 3.1).
Згідно п. 3.4, датою поставки товару (моментом переходу права власності) є дата оформлення акту приймання кольорових металів у пункті поставки.
Даний Договір, відповідно п.п. 8.1, 8.2, набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині взаєморозрахунків до моменту його остаточного виконання. У випадку, якщо жодна зі сторін протягом місяця до закінченням терміну дії даного Договору не заявить про припинення дії даного Договору, він автоматично пролонгується на кожний наступний рік, на тих самих умовах.
Між сторонами (з боку відповідача – директором Товариства Дірявко І.Ю., з боку позивача - не зазначено ані посади, ані прізвища представника Товариства) підписано акт, підписи на якому скріплено круглими печатками юридичних осіб, звірки взаємних розрахунків станом на 15.07.2025, згідно якого сальдо на 01.06.2024: 23576336,00 грн., сальдо на 15.07.2025: 91507378,65 грн., на 15.07.2025 заборгованість на користь ТОВ “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ”: 91507378,65 грн.
У цьому акті (№ п/п 89) зазначено: «Приб. накл. (металобрухт) СТД-000259 (08.05.2025), кредит: 2298900,00 грн.
Як зазначив позивач, ним заявлено до стягнення суму заборгованості у розмірі 300000,00 грн., що виникла саме за цією прибутковою накладною.
Як зазначив позивач, наразі у нього відсутні первинні документи на підтвердження здійснення поставки товару у зв`язку із їх вилученням під час проведення обшуку.
У матеріалах справи наявна копія ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2025 у справі № 761/45339/25, якою накладено у кримінальному провадженні № 72023000120000043 від 12.05.2023 арешт на майно, вилучене 15-16.10.2025 під час обшуку нежитлових приміщень за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 20-А, а саме: документи ТОВ “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” (код ЄДРПОУ 44562112) (пункти 1, 4-6) документи щодо закупівлі металобрухту (прибуткові касові ордера), акти приймання побутового брухту та касові ордера (пункти 13, 14, 28), реєстри, акти, прибуткові касові ордери (пункти 30, 32-35), видаткові накладні, акти приймання, товаро-транспортні накладні за 2024 рік (пункт 110).
Представник ТОВ “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” – адвокат Парфило І.В. звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 18.02.2026 щодо надання належним чином завірених копій документів, які підтверджують господарські відносини між ТОВ “СЯЙВО ТД” та ТОВ “КОМПАНІЯ ФЕРРО ІНВЕСТ” за Договором № 1504/2024 від 15.04.2024, зокрема прибуткової накладної (металобрухт) СТД-000259 від 08.05.2025. 
Листом від 25.02.2026, у відповідь на адвокатський запит, відповідач відмовив у наданні документів у зв`язку з відсутністю правових підстав.
27.01.2026 позивач надіслав на електронну пошту та поштою відповідачу претензію вих. № 2026-01-20/01 від 20.01.2026 щодо погашення заборгованості за Договором № 1504/2024 від 15.04.2024 у сумі 105807600,23 грн.
Поштове відправлення з претензією було повернуто відправнику без вручення за закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідь на претензію у матеріалах справи відсутня.
5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення 
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. 
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.
З огляду на спірні правовідносини суд виходить з того, що звертаючись з позовом про стягнення з відповідача коштів за поставлений товар, позивач як постачальник за договором повинен був довести відповідно до вимог статті 74 ГПК України існування відповідних умов для оплати.
За змістом статей 13, 73, 74, 76– 79 ГПК України, господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування; допустимими є докази, отримані у порядку, встановленому законом; достовірними є докази, створені або отримані за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають можливість дійти висновку про наявність або відсутність відповідних обставин.
Відповідно до статті 79 ГПК, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй практиці неодноразово звертали увагу на те, що принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не створює для суду обов`язку вважати доведеною обставину лише тому, що сторона про неї стверджує. Така обставина підлягає доведенню шляхом подання належних, допустимих, достовірних і вірогідних доказів, які у своїй сукупності дають суду підстави для відповідного висновку. Подібний підхід до застосування стандарту доказування викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Позивач зазначив, що факт здійснення поставки, з якої заявлено до стягнення частину заборгованості у розмірі 300000,00 грн., підтверджується такими доказами: Договором № 1504/2024 від 15.04.2024; актом звірки взаємних розрахунків станом на 15.07.2025; прибутковою накладною (металобрухт) СТД-000259 від 08.05.2025 на суму 2298900,00 грн. 
Суд при розгляді цього спору враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 18.08.2020 у справі № 927/833/18, від 21.09.2021 у справі № 918/1026/20, зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.01.2026 року у справі № 922/4558/24 зробила такі висновки: факт поставки товару може бути підтверджений не лише первинними бухгалтерськими документами, а й сукупністю інших доказів, які переконливо свідчать про здійснення господарської операції. Для встановлення факту передачі товару суд має оцінювати всі надані сторонами докази в їх сукупності, включаючи видаткові накладні, договори, листування між сторонами та інші матеріали, що підтверджують реальність господарських відносин. Відсутність окремих документів (зокрема товаро-транспортних накладних) або непроведення почеркознавчої експертизи не спростовують факт поставки, якщо сторона, яка заперечує її здійснення, не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У даному випадку, копії прибуткової накладної (металобрухт) СТД-000259 від 08.05.2025 на суму 2298900,00 грн., яка покладена у підставу позову, позивачем суду не надано, зазначено про відсутність у нього оригіналу цієї прибуткової накладної, який знаходиться у відповідача, оскільки саме останній є отримувачем товару за цим первинним бухгалтерським документом.
Суд за клопотанням позивача витребував у відповідача прибуткову накладну СТД-000259 від 08.05.2025 на суму 2298900,00 грн.; акт прийому-передачі, видаткову накладну та товаро-транспортну накладну щодо поставки позивачем відповідачу товару на суму 2298900,00 грн.
Вимоги ухвал суду від 13.04.2026 та від 05.05.2025 відповідач не виконав, витребувані документи на надав.
Представник позивача у судовому засіданні 26.05.2026 наполягала на розгляді позову з урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи та які надані позивачем, не заперечувала проти закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання з розгляду справи по суті.
За умовами Договору № 1504/2024 від 15.04.2024, найменування, вид, одиниця виміру, кількість і ціна за одиницю товару вказуються у видаткових накладних, які додаються і є невід`ємними частинами цього Договору (п. 2.1). Строк та умови оплати узгоджуються сторонами у видаткових накладних, які додаються і є невід`ємними частинами цього Договору (п. 2.4). Постачання товару – автомобільним транспортом постачальника (п. 3.1). Постачальник додає до кожної партії рахунок-фактуру, накладну, податкову накладну, акт про проходження, ТТН, посвідчення про радіаційну і вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів (п. 3.3). Датою поставки товару (моментом переходу права власності) є дата оформлення акту приймання кольорових металів у пункті поставки (п. 3.4).
Ані видаткової накладної щодо поставки товару на суму 2298900,00 грн., в якій має бути визначено строк та умови оплати, ані акту приймання кольорових металів, матеріали справи не містять. Не надано позивачем й інших доказів, які б могли переконливо свідчити про здійснення господарської операції, а саме: поставки позивачем відповідачу товару на суму 2298900,00 грн. Зокрема, не надано жодних доказів на підтвердження того, що 08.05.2025 позивач передав відповідачу товар на суму 2298900,00 грн., а також відповідну видаткову накладну, рахунок-фактуру, акт про проходження та інші супровідні документи, визначені пунктом 3.3 Договору. 
Позивачем не надано й інших доказів того, що товар був фактично постачальний відповідачу, зокрема не надано товарно-транспортної накладної, договору перевезення та доказів його виконання, які б переконливо свідчили про доставку (перевезення) товару відповідачу.
Відтак, матеріали справи не містять належних та достовірних, у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК, доказів на підтвердження здійснення позивачем відповідачу поставки на суму 2298900,00 грн., з якої до стягнення заявлено 300000,00 грн.
Щодо акту звірки взаємних розрахунків станом на 15.07.2025, на який посилається позивач, суд зазначає, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, що відображає господарську операцію, а лише складається на підставі таких документів. Мета складання акта звірки, на відміну від первинного бухгалтерського документа (який має на меті відображення господарської операції) полягає у визначенні стану розрахунків між сторонами, виявленні боргу або його відсутності на підставі первинних документів.
У даному випадку суд враховує також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, де зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі у підтвердження певних обставин, зокрема у підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання осіб.
Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.
Договір поставки № 1504/2024 від 15.04.2024, укладений між сторонами, за умови відсутності доказів, які б підтверджували реальну поставку товару, не є доказом на підтвердження факту поставки 08.05.2025 товару на суму 2298900,00 грн., та, відповідно, наявності заборгованості у розмірі 300000,00 грн.
На підставі викладеного вище, у задоволенні позову судом відмовляється повністю у зв`язку з його недоведеністю. 
6. Розподіл судових витрат 
Згідно п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. 
Відтак, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 

У задоволенні позову відмовити повністю. 
Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 30 червня 2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко