11.06.26
33/812/250/26

Справа № 469/227/26     Головуючий у першій інстанції Тавлуй В.В.
 
Провадження № 33/812/250/26    Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
 
Категорія: ч.5 ст.126 КУпАП

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 червня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою 
захисника Мишак Дмитра Едуардовича
на постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2026 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, 
в с т а н о в и в :
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601399 від 26 лютого 2026 року, того ж дня о 17.14 годині в с. Коблеве, на автодорозі М-14 57 км ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі – OPEL INSIGNIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинене повторно протягом року за частиною 2 статті 126 КУпАП, постанова серії ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року. Чим порушив вимоги пункту 2.1 а Правил дорожнього руху України (далі – ПДР) (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП. 
Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Мишак Д.Е. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаної постанови, на те, що вона винесена без врахування усіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, просить постанову скасувати, винести нову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що визнання вини особою чи навіть наявність її усного зізнання не є достатнім для визнання такої особи винною, та автоматично не звільняє поліцейського від обов`язку доводити факт порушення. Така позиція висловлена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 08.07.2020 у справі №177/525/17. Тож будь-які вислови особи під час складання відносно неї адміністративного матеріалу не можуть бути доказом в даній справі, а тому суд не може на них посилатись.
Також захисник зазначає, що як вказується в протоколі, 14 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 виносилась постанова серії ЕНА 6344295 за ч.2 ст.126 КУпАП (згідно постанови, ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії). Як на підтвердження факту винесення такої постанови, до матеріалів справи додано вищезгадану постанову. Але наявність вказаної постанови не може свідчити про факт повторності вчиненого правопорушення, оскільки в ній відсутні підписи ОСОБА_1 , які б свідчили, що він отримував постанову; також відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання постанови. ОСОБА_1 не знав про існування цієї постанови та не отримував її копію. Крім того, до матеріалів справи не додаються докази того, що ОСОБА_1 сплатив штраф за відповідною постановою.
Крім того, у вказаній постанові у фабулі зазначено що ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, при цьому не було зазначено, який пункт правил ПДР порушив ОСОБА_1 , більше того, що його дії кваліфікують як порушення ч.2 ст.126 КУпАП, тоді як ця частина статті передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Згідно даної фабули, дії ОСОБА_1 повинні були кваліфікувати за ч.1 ст.126 КУпАП. Оскільки ОСОБА_1 допустив порушення, яке зазначено у фабулі постанови серії ЕНА 6344295, і яке трактується як порушення ч.1 ст.126 КУпАП, тоді цей протокол інспектори не мали права складати за ч.5 ст.126 КУпАП за ознакою повторності, тому відсутні обгрунтовані та законні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що застосування до нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування є неможливим, так як з матеріалів справи вбачається, що його посвідчення водія є анульованим.
Також у доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 вказував, що провадження по справі належить закрити за спливом строку давності, оскільки у цій справі на момент розгляду справи апеляційним судом закінчився 3-х місячний строк притягнення особи до відповідальності. 

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до вимог пункту 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з частиною 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").
Відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601399 від 26 лютого 2026 року, того ж дня о 17.14 годині в с. Коблеве, на автодорозі М-14 57 км ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі – OPEL INSIGNIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинене повторно протягом року за частиною 2 статті 126 КУпАП, постанова серії ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року. Чим порушив вимоги пункту 2.1 а ПДР (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень до його змісту.
Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Миколаївській області, згідно наявних облікових даних АІС МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував (має) посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_2 , видане 18 липня 2023 року. Однак від 24 вересня 2025 року значиться анульованим. 
Згідно із довідкою Управління патрульної поліції в Миколаївській області, згідно наявних облікових даних АІС МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року – 14 грудня 2025 року вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року притягувався до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Згідно облікових даних інформаційного порталу Національної поліції України, копія постанови була отримана ОСОБА_1 на місці її винесення. 
Зі змісту постанови серії ЕНА № 6344295 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 14 грудня 2025 року о 20:43:27 ОСОБА_1 в м. Подільськ (Котовськ) по вул. Бірзульська, 99 керуючи транспортним засобом не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП. До нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 
Наявність постанови серії ЕНА № 6344295 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності свідчить про те, що останній вчинив 14 грудня 2025 року адміністративне правопорушення та притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП та в подальшому, 26 лютого 2026 року повторно протягом року вчинив порушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.
Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі – Інструкція 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах (пункт 4 розділу І вказаної Інструкції).
Інформація, що вноситься користувачами інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху (пункт 7 розділу І вказаної Інструкції).
Реєстр адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху (далі - Реєстр), який є функціональною підсистемою Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ, забезпечує збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, у тому числі зафіксовані у режимі фотозйомки (відеозапису), що використовуються для формування звітності, а також надання відомостей з нього (пункт 1 «Положення про Реєстр адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху», затвердженого наказом МВС України 10 травня 2019 року № 359).
А тому наявна в матеріалах справи копія постанови про накладення адміністративного стягнення є належним доказом по справі. 

Доводи апеляційної скарги про те, що належними та допустимими доказами не доведений факт попереднього вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, як підставу для кваліфікації його дій за частиною 5 статті 126 КУпАП за ознакою повторності, оскільки формулювання у постанові серії ЕНА № 6344295 підходить до диспозиції частини 1, а не 2 статті 126 КУпАП, не можуть бути достатніми для скасування постанови суду, оскільки вказана постанова не є предметом апеляційного перегляду по даній справі, а сторона захисту не надала будь-яких відомостей про оскарження та скасування в установленому законом порядку постанови серії ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року за частиною 2 статті 126 КУпАП, а тому вона набрала законної сили і є чинною.
Наявність нескасованої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року за частиною 2 статті 126 КУпАП свідчить про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_2 вчинив повторно протягом року правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, тобто законно визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

Не заслуговують також на увагу доводи апелянта, що ОСОБА_1 не був обізнаний про накладення на нього адміністративного стягнення за постановою ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року, оскільки не отримував її копію.
Так, з довідки Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 27 лютого 2026 року, виданої старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП в Миколаївській області Савчуком А., вбачається, що згідно облікових даних інформаційного порталу Національної поліції України, копія постанови ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року була отримана ОСОБА_1 на місці її винесення (а.с. 7). 
Відповідно до пункту 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС.
Згідно з пунктом 23 вказаного Положення, інформація про видане посвідчення водія вноситься працівником територіального сервісного центру МВС до Єдиного державного реєстру МВС.
Згідно з розділом І Загальні положення «Положення про автоматизовану інформаційну систему оперативного призначення єдиної інформаційної системи МВС», затвердженого наказом МВС України 20 жовтня 2017 року № 870, інформаційна система оперативного призначення єдиної інформаційної системи МВС (АІС ОП МВС) є сукупністю програмно-технічних та технічних засобів електронних комунікацій і призначена для накопичення й обробки відомостей, що утворюються в процесі оперативно-розшукової діяльності та діяльності з проведення кримінального аналізу Національної поліції України. 
АІС ОП утворена для наповнення та підтримки в актуальному стані бази даних єдиної інформаційної системи МВС та є її складовою частиною.
Інформація, що обробляється в АІС ОП, уніфікується відповідно до єдиних форматів, визначених для інформаційних ресурсів єдиної інформаційної системи МВС (пункт 1 розділ ІІІ).
Користувачами АІС ОП є посадові особи Національної поліції України, яким в установленому порядку надано право наповнювати, підтримувати в актуальному стані та використовувати інформаційні ресурси АІС ОП (пункт 6 розділ IV).
Враховуючи викладене, інформація, яка сформована в довідках, наявних в матеріалах справи, щодо наявних облікових даних на ім`я ОСОБА_1 , відповідає зазначеним вище положенням, складена уповноваженою на те особою з урахуванням чинного законодавства щодо єдиної інформаційної системи МВС, а тому є належними доказами по справі. 

Також вказані вище обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейських з місця події, який долучений до протоколу. Із відеозапису вбачається, що автомобіль «OPEL» був зупинений співробітниками патрульної поліції на автодорозі в межах населеного пункту села Коблеве за порушення водієм вимог ПДР, а саме, дорожньої розмітки 1.18. Під час перевірки документів та встановлення особи водія було з`ясовано, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , який не мав посвідчення водія відповідної категорії. Було з`ясовано, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП. Поліцейськими було роз`яснено, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП. ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статті 268 КУпАП та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 126 КУпАП. Останній був ознайомлений зі змістом протоколу та отримав його копію. Заперечень при цьому ніяких не висловлював. 

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не обґрунтовано застосовано до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки його посвідчення є анульованим, апеляційний суд відхиляє враховуючи правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, в якому зазначено, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідно частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Отже, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення та іншими доказами по справі.
У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.
Достовірність викладених у протоколі відомостей також підтверджено іншими доказами.
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .
Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 601399 від 26 лютого 2026 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6344295 від 14 грудня 2025 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, довідок Управління патрульної поліції в Миколаївській області, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 25 березня 2021 року по справі "Сміляніч проти Хорватії", суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
При цьому, належить звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.1 а ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне правопорушення та спростовується матеріалами справи.
Тому оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, апеляційний суд відхиляє.
Так, відповідно до пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 26 лютого 2026 року, а адміністративне стягнення накладене Березанським районним судом Миколаївської області на ОСОБА_1 20 травня 2026 року.
Тобто суд першої інстанції наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах зазначеного трьохмісячного строку.
Враховуючи, що під час перегляду справи апеляційним судом не встановлено підстав для скасування оскаржуваної постанови та питання про накладення адміністративного стягнення не вирішувалось, не може бути застосовано і положення частини 2 статті 38 КУпАП. 
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Мишак Дмитра Едуардовича залишити без задоволення, а постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Миколаївського
апеляційного суду І.В. Лівінський