Справа № 521/5174/26
Номер провадження 3/521/2125/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10.06.26 року суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси Роїк Д.Я., при секретарі судового засідання Каліній П.О. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу ЕПР 1 № 624503 від 26.03.2026 року вбачається, що 13.03.2026 року о 18:15 в м. Одеса, вул. Патріотична, 133, водій ОСОБА_1 здійснив ДТП та залишив місце події, чим порушив п. 2.10 а ПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена ст. 122-4 КУпАП.
В судове засідання особа, що притягується до адміністративної відповідальності не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Захисник особи, що притягується до відповідальності адвокат Сафронюк П.В. до судового засідання не з?вився, повідомлений належним чином.
Разом з тим, адвокат Сафронюк П.В. діючий в інтересах ОСОБА_1 подав до суду клпотання про закриття провадження у справі у зв?язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.
Відповідно до письмового клопотання захисника вбачається, що своєї провини ОСОБА_1 у інкримінованому правопорушенні не визнає, місце ДТП не залишав, оскільки не знав та не розумів своєї причетності до будь-яких ДТП.
Що стосується посилання захисника на відсутність об?єктивної сторони інкримінованого правопорушення, а також відсутність суб?єктивної сторони правопорушення, то суд погоджується з такими доводами сторони захисту, оскільки в дійсності об?єктивною стороною складу адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП є Конкретна дія (фізичне переміщення/виїзд транспортного засобу з місця ДТП) або бездіяльність (незалишення на місці аварії після її скоєння). Відбувається порушення встановленого порядку, мета якого – приховати факт пригоди або її обставини. В той же час суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі прямого умислу. Особа усвідомлює, що стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, розуміє обов`язок залишатися на місці, але свідомо порушує цю вимогу.
Оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження свідомого залишення місця ДТП водієм ОСОБА_1 , які мали бути направлені на приховання обставин ДТП, або самого факту ДТП, а так само відсутні будь-які докази, які б підтверджували вжиття працівниками поліції заходів, пов?язаних з розшуком автомобіля DAF, державний номер НОМЕР_1 та його водія, оскільки суд відкидає як доказ аркуш справи № 9, на якому розмішене орієнтування відносно вказаного автомобіля оскільки з нього незрозуміло якою датою було створене таке орієнтування, а також в ньому відсутній підпис особи, яка його склала, що унеможливлює використання такого документа як доказу, через відсутність обов?язкового реквізиту у ньому, а саме підпису інспектора поліції.
Інші докази, які б свідчили про вжиття заходів розшуку в матеріалах справи також відсутні.
Дослідивши надані суду докази та розглянувши клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного:
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування, зокрема, прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху(далі -ПДР). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.10. а ПДР У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня вина, оскільки при детальному розгляді та оцінці дій водія ОСОБА_1 було встановлено відсутність суб?єктивної та об`єктивної сторін інкримінованого правопорушення, що свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення.
За змістом статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування, зокрема, прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Верховний Суд у справі № 338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.
Із роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вбачається, що визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За таких умов в сукупності, самі по собі протоколи про адміністративне правопорушення, тим більше складені з грубими порушеннями прав особи, яка притягається до відповідальності, не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно положень п.1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст., 247, 251, 252, 256, 276, 280 КУпАП, суд,-
ПОСТАНОВИВ:  
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає АДРЕСА_1 , визнати не винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п.1, ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десятиденного строку з дня винесення постанови.

Суддя: Д.Я. Роїк