Справа № 539/1753/26
Провадження № 2/539/1569/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді – Алтухової О.С.,
за участю секретаря судового засідання – Павличенко О.А.,
учасники по справі у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 04.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №921208586 на суму 1 500,00 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зі змісту кредитного договору слідує, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі.
В подальшому відповідач збільшив суму кредиту до 17 550 грн. 
Всупереч умовам кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість в сумі 58 944 грн.00 коп., яка складається з: 17 550,00 грн. заборгованості за кредитом; 41 395 грн.07 коп. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями.
28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-011. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 30/1023-01.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право
грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників №б/н від 14.07.2025 за договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 58 944 грн.00 коп. 
Просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №921208586 від 04.10.2021 в сумі 58 944 грн.00 коп., яка складається з: 17 550,00 грн. заборгованості за кредитом; 41 395 грн.07 коп. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Ухвалою від 21 квітня 2026 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник відповідача адвокат Мартинюк О.С. у судове засідання не з`явилися, представник надав письмові пояснення по справі в яких вказав, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Вони не згідні з тим, що у кредитному договорі зазначено два строки кредитування та різні процентні ставки, оскільки це призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема позичальником.
В заяві відповідача на отримання грошових коштів визначено, що останній просить надати кредит в сумі 1500 грн., строк кредиту 5 днів. 
Проте, правила кредитного договору не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору, щодо строку дії.
Вважають, що п.1.12 договору суперечить п.п.1.7 та 1.9.1, 1.9.3 договору та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції.
У позовній заяві позивач не заявляє до стягнення з відповідача неустойки, 3% річних та інфляційних втрат в порядку, установленому частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, як наслідки прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 04.10.2021, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому статтею 1048 ЦК України, що не відповідає акцептованим відповідачем умовам оферти .
Оскільки після 08.12.2021 року відповідачем не вчинялися дії спрямовані на продовження строку кредитування та зважаючи на укладену 18 грудня 2021 року додаткову угоду до договору № 921208586 від 04.10.2021 року в якій було визначено суму заборгованості у розмірі 23 910,68 грн. (яка складається з тіла кредиту та нарахованих відсотків) вважаємо, що заборгованість саме в такому розмірі і мала б бути стягнута з відповідача.
Щодо набуття права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на стягнення заборгованості з відповідача:
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» (фактор 1) укладено договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно п. 3.1.3 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта, тобто цей договір є сплатним та реальним.
На підтвердження факту зарахування коштів на рахунок клієнта, має долучатися платіжний документ у підтвердження проведення фінансової операції, зокрема, платіжна інструкція, яка є документом первинного бухгалтерського обліку.
11 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Реєстр права вимоги № 168.
Пунктом 2 до реєстру права вимоги визначено, що сума фінансування за цим реєстром складає 9 244 562 грн.
Позивачем на підтвердження оплати за договором факторингу надано Акт звірки
взаєморозрахунків станом 31.12.2022 року зі сплати суми фінансування за реєстром права вимоги № 168 від 11.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.
В подальшому 30.10.2023 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу 30/1023-01.
ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» право грошової вимоги до відповідача.
На підтвердження факту передачі грошових коштів за відступлення права вимоги відповідно до умов договору факторингу позивачем надано до суду платіжну інструкцію.
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №11/07/25-Е.
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 14.07.2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача.
На підтвердження факту передачі грошових коштів згідно договору факторингу №11/07/25-Е від 14.07.2025 року до позовної заяви надано платіжну інструкцію.
Вказує на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс».
Наявні у справі протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 168 від 11.01.2022 та Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 168 від 11.01.2022 року за Договором факторингу №28/14 8-01 від 28 листопада 2018 року не є документами первинного бухгалтерського облік) не замінюють собою платіжний документ, а відтак, не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту проведення фінансової операції та зарахування коштів на рахунок клієнта.
Акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом здійснення господарської операції, оскільки він є лише інформаційним документом для звірки даних бухгалтерського обліку.
Вважає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
Щодо суми, заявленої до стягнення за надання правничої допомоги, то вважає її завищеною, оскільки дана справа не є справою великої складності, підготовка до цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи. 
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
04.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 921208586 на суму 1500,00 грн., (в подальшому збільшилася до 17 550, 00 грн.), у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2N9M5.
28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-011. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 30/1023-01.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право
грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників №б/н від 14.07.2025 за договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 58 944 грн. 00 коп. 
Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що «для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором» (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 встановлено, що «чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (cm. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах».
Отже, на підтвердження факту зарахування коштів на рахунок клієнта, має долучатися платіжний документ у підтвердження проведення фінансової операції, зокрема, платіжна інструкція, яка є документом первинного бухгалтерського обліку.
Наявні у справі протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 168 від 11.01.2022 та Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 168 від 11.01.2022 року за Договором факторингу №28/14 8-01 від 28 листопада 2018 року не є документами первинного бухгалтерського облік) не замінюють собою платіжний документ, а відтак, не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту проведення фінансової операції та зарахування коштів на рахунок клієнта.
Акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом здійснення господарської операції, оскільки він є лише інформаційним документом для звірки даних бухгалтерського обліку.
У постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 зазначено, що «сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом».
З огляду на викладене вище , позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс».
Таким чином, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
У зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ Фінансова компанія «Ейс» не доведено переходу до нього прав вимоги за договором факторингу до відповідача за договором №921208586, який був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір, а також витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263,279 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005; ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено та підписано 17 червня 2026 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду О.С. Алтухова