ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6704/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Білак С.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року в адміністративній справі №280/6704/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.05.2025 № 083950024842 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 31.08.1981 по 30.07.1982 та періоди здійснення підприємницької діяльності з 14.01.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.11.1999, з 13.01.2000 по 31.03.2000, з 10.05.2000 по 30.06.2000, з 07.07.2000 по 30.09.2000, з 04.10.2000 по 31.10.2000, з 07.12.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 05.04.2001 по 30.06.2001, з 04.07.2001 по 31.12.2001 та з 08.01.2002 по 31.03.2002, і призначити їй пенсію по інвалідності з 14.01.2025.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення №083950024842 від 05 травня 2025 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності з 14.01.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.11.1999, з 13.01.2000 по 31.03.2000, з 10.05.2000 по 30.06.2000, з 07.07.2000 по 30.09.2000, з 04.10.2000 по 31.10.2000, з 07.12.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 05.04.2001 по 30.06.2001, з 04.07.2001 по 31.12.2001 та з 08.01.2002 по 31.03.2002;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи 31.08.1981 по 30.07.1982 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 31.08.1981;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 14.01.2025 призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати зі сплати судового збору сумі 968,96 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону №1058 для осіб, які визнані інвалідами (незалежно від групи) після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону 1058, становить не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 13 років 10 місяців 03 дні. Вік позивача 61 рік 05 місяців 14 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди підприємницької діяльності згідно копій долучених патентів з 14.01.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.11.1999, з 13.01.2000 по 31.03.2000, з 10.05.2000 по 30.06.2000, з 07.07.2000 по 30.09.2000, з 04.10.2000 по 31.10.2000, з 07.12.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 05.04.2001 по 30.06.2001, з 04.07.2001 по 31.12.2001 та з 08.01.2002 по 31.03.2002, оскільки Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 пунктом 2.23 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах - період роботи з 31.08.1981 по 30.07.1982, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки даний запис після звільнення не завірений печаткою. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів. На підставі викладеного, апелянт вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №224/25/224/Р від 22.01.2025, позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 14.01.2025 до 14.01.2026.
03.03.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
У відповідності до Порядку 22-1, заява позивача від 03.03.2025 про призначення пенсії по інвалідності в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ у Львівській області.
Рішенням від 10.03.2025 позивачу з 14.01.2025 було призначено пенсію по інвалідності згідно із ст. 32 Закону №1058-IV.
Рішенням від 05.05.2025 № 083950024842, прийнятим ГУ ПФУ у Львівській області, на заміну рішення про призначення пенсії від 10.03.2025, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності. В обґрунтування рішення зазначено, що вік заявниці 61 рік 05 місяців 14 днів. Необхідний страховий стаж визначений ст.32 Закону №1058-IV, для осіб, які визнані інвалідами (незалежно від групи) після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV, необхідний страховий стаж становить не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 13 років 10 місяців 03 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- періоди підприємницької діяльності згідно копій долучених патентів з 14.01.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.11.1999, з 13.01.2000 по 31.03.2000, з 10.05.2000 по 30.06.2000, з 07.07.2000 по 30.09.2000, з 04.10.2000 по 31.10.2000, з 07.12.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 05.04.2001 по 30.06.2001, з 04.07.2001 по 31.12.2001 та з 08.01.2002 по 31.03.2002, оскільки п. 2.3 Порядку №22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригінал, так і в копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах;
- період роботи з 31.08.1981 по 30.07.1982, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки даний запис після звільнення не завірено печаткою. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів.
Зазначено, що право на пенсійну виплату відсутнє. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідні періоди провадження підприємницької діяльності відповідач неправомірно не зараховує до страхового стажу позивача. Доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 31.08.1981 по 30.07.1982, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 31.08.1981 є необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними та дослідженими у справі доказами, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Оскільки допущені відповідачем порушення суттєво вплинули на правомірність вирішення заяви позивача по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення від 05.05.2025 № 083950024842 є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (абзац перший частини першої статті 26 Закону №1058-IV).
Статтею 34 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Розділом XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п. 3.1) визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж у період здійснення підприємницької діяльності зі спрощеною системою оподаткування та звітності можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 січня 2004 року - свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування..
Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сам лише факт сплати за такий період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (єдиного соціального внеску) незалежно від їх розміру.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач з 07.08.1995 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В02 №128142 від 07.08.1995.
Відповідно до листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.02.2025 №0800-0505-8/11833 позивача взято на облік в Пенсійному фонді України як фізичну особу-підприємця 07.08.1995. Відповідно до даних облікової картки наявна наступна інформація: у період з 01.10.1995 по 31.03.1998 діяльність здійснювалась на загальній системі оподаткування, внески сплачено. Відповідно до наявних копій патентів у період з 01.04.1998 по 30.09.1998, з 14.10.1998 по 31.12.1998, з 14.01.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.11.1999, з 13.01.2000 по 31.03.2000, з 10.05.2000 по 30.06.2000, з 07.07.2000 по 30.09.2000, з 04.10.2000 по 31.10.2000, з 07.12.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 05.04.2001 по 30.06.2001, з 04.07.2001 по 31.12.2001 та з 08.01.2002 по 31.03.2002 діяльність здійснювалась за спрощеною системою оподаткування (фіксований податок).
До цього листа додано копії патентів:
АВ № 135164, строк дії 14.01.1999-31.01.1999, сума фіксованої плати прибуткового податку 40,0 грн;
АВ №134078 строк дії 01.02.1999-31.03.1999, сума фіксованої плати прибуткового податку 80,0 грн;
ББ № 029499 строк дії 01.04.1999-30.04.1999, сума фіксованої плати прибуткового податку 40,0 грн;
ББ № 0288500 строк дії 01.06.1999-31.07.1999, сума фіксованої плати прибуткового податку 80,0 грн;
АЕ № 572495 строк дії 01.07.1999-30.09.1999, сума фіксованої плати прибуткового податку 120,0 грн;
АЕ № 573788 строк дії 01.10.1999-30.11.1999, сума фіксованої плати прибуткового податку 80,0 грн;
АЕ № 551141 строк дії 13.01.2000-31.03.2000, сума фіксованої плати прибуткового податку 120,0 грн;
АЕ № 187893 строк дії 10.05.2000-30.06.2000, сума фіксованої плати прибуткового податку 80,0 грн;
АВ № 158704 строк дії 07.07.2000-30.09.2000, сума фіксованої плати прибуткового податку 120,0 грн;
АЕ № 181075 строк дії 04.10.2000-31.10.2000, сума фіксованої плати прибуткового податку 40,0 грн;
АВ № 261820 строк дії 07.12.2000-31.12.2000, сума фіксованої плати прибуткового податку 40,0 грн;
АВ № 260737 строк дії 01.02.2001-31.03.2001, сума фіксованої плати прибуткового податку 80,0 грн;
АВ № 154724 строк дії 05.04.2001-30.06.2001, сума фіксованої плати прибуткового податку 120,0 грн.;
НК № 005939 строк дії 04.07.2001-30.09.2001, сума фіксованої плати прибуткового податку 144,0 грн;
НК № 011895 строк дії 01.10.2001-31.12.2001, сума фіксованої плати прибуткового податку 144,0 грн;
АВ № 461778 строк дії 08.01.2002-31.03.2002, сума фіксованої плати прибуткового податку 144,0 грн.
Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за період здійснення позивачем підприємницької діяльності.
У свою чергу, відповідачем не надано суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за відповідними платежами.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідні періоди провадження підприємницької діяльності відповідач неправомірно не зараховує до страхового стажу позивача.
Щодо твердження апелянта про те, що патенти надані у копіях, а не оригіналах, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані патенти надані позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області у відповідь на її звернення листом від 07.02.2025 №0800-0505-8/11833.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для ви значення права на пенсію.
Враховуючи викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Відносини з приводу правил та процедур звернення громадян за призначенням пенсії визначені приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.1.1 Розділу І якого визначено форму звернення зацікавленої особи, а нормами Розділу ІІ визначено обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи.
Проте, у даному конкретному випадку у межах спірних правовідносин саме такий стан виконання суб`єктом владних повноважень власних процесуальних обов`язків не має жодного юридичного значення, оскільки згідно з ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Аналогічні вимоги до реалізації владної управлінської функції суб`єкта владних повноважень з приводу вчинення управлінських волевиявлень стосовно призначення громадянам пенсій сформульовані як у п.1.8 Розділу І Порядку №22-1 (де указано, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія), так і у п.4.2 Розділу IV Порядку №22-1 (де указано, що працівник пенсійного органу повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Також аналогічні вимоги до функціонування пенсійних органів сформульовані у п.п.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485) де указано, що Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.
З наведеного слідує, що законодавець одночасно, як наділив органи системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.
Суд вважає, що таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021р. у справі № 487/68/17.
Отже, відповідач не був позбавлений можливості здійснити перевірку достовірності наданих позивачем копій патентів до заяви про призначення пенсії, проте відповідні дії не здійснив.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу вищенаведені періоди провадження підприємницької діяльності з 14.01.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.11.1999, з 13.01.2000 по 31.03.2000, з 10.05.2000 по 30.06.2000, з 07.07.2000 по 30.09.2000, з 04.10.2000 по 31.10.2000, з 07.12.2000 по 31.12.2000, з 01.02.2001 по 31.03.2001, з 05.04.2001 по 30.06.2001, з 04.07.2001 по 31.12.2001 та з 08.01.2002 по 31.03.2002, оскільки належними доказами підтверджено дату реєстрації ФОП та сплату страхових внесків у складі фіксованої плати прибуткового податку.
До матеріалів справи надано копію трудової книжки НОМЕР_1 від 31.08.1981, відповідно до якої позивач у період з 31.08.1981 по 30.07.1982 прийнята в сіточний цех учнем ткача металосіток (запис №1-4).
Так, за змістом оскаржуваного рішення, вказані періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 31.08.1981, не враховано до страхового стажу позивача даний запис після звільнення не завірено печаткою.
Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови “Про трудові книжки робітників та службовців” при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці та на записах про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Колегія суддів вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Неточність зображення печатки або її відсутність на записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. 
Відповідачем відмовлено у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу, оскільки відсутня печатка на записі про звільнення.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не встановлено жодних порушень щодо запису про прийняття позивача на роботу 31.08.1981. Факт початку роботи позивача, як і дата початку роботи, підпис уповноваженої особи та штамп підприємства, в органу пенсійного фонду сумнівів не викликає, відтак, факт роботи позивача є підтвердженим. І, як наслідок, є підтвердженою і дата звільнення з такої посади, оскільки претензій до зазначення дати та підпису уповноваженої особи про звільнення позивача відповідач не має.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083950024842 від 05 травня 2025 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .
Як наслідок суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити пенсію по інвалідності.
Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи суду першої інстанції не покладені в основу незгоди з рішенням суду першої інстанції, що викладені в апеляційній скарзі, а тому суд апеляційної інстанції не надає їм правову оцінку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року в адміністративній справі №280/6704/25 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року в адміністративній справі №280/6704/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Білак