Справа № 279/2708/26
Номер рядка звіту 69
Провадження № 2/279/2116/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Гонцовської Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, 

В С Т А Н О В И В :  

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, зазначивши, що вона є донькою відповідача, в даний час досялга повноліття та продовжує навчання на 1-му курсі (денна форма навчання) навчально-наукового інституту економічної безпеки та митної справи Державного податкового університету за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти спеціальності D3 «Менеджмент». Стаціонарне навчання розпочалося з 01.09.2025 року. В даний час її матеріально повністю забезпечує мати, ОСОБА_3 , яка сплачує грошові кошти за навчання в Університеті та відповідно, надає мені грошові кошти на інші мої потреби та витрати. Один рік навчання в Державному податковому університеті коштує 65700,00 грн. Загальна вартість освітньої послуги на моменту укладення Договору про навчання № К15472382 від 11.08.2025 р. становить 262800,00 грн. Також, її мати постійно несе витрати по сплаті орендованого житла, в якому я проживаю в період навчання в Університеті, оплачує мені проїзд, несе витрати на мої повсякденні витрати, зокрема одяг та харчування. Згідно виконавчого листа № 2-3420/08 відповідач до досягнення мною повноліття сплачував на користь моєї матері ОСОБА_3 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення нею повноліття батько не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для її навчання, не зважаючи на те, що згідно з законодавством зобов`язаний це робити, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів та звернутись до суду. Просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду і до закінчення мною навчання, але не більше як до досягнення 23 років.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги визнає частково, так як позивач заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання її, не навела обґрунтування з посиланням на відповідні докази щодо необхідності визначення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, Позивачем не наведено також доказів, що мати також приймає участь у її утриманні. Вважає, що з огляду на право повнолітньої ОСОБА_1 на утримання від обох батьків, достатнім та обґрунтованим буде визначення аліментів у розмірі твердої грошової суми у розмірі 6000 (шість тисяч гривень) з відповідача щомісячно, що забезпечить їй необхідну матеріальну підтримку на період навчання. Вказана сума більша за визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму, який складає 3512 гривень, і буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини з боку одного з батьків.
Позивачем подано відповідь на відзив в якому просить позовні вимоги задовольнити, відхилити доводи віповідача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошвій сумі, так як ним не доведено та не спростоввно відсутності постійного доходу, відповідач працює, має регулярний дохід, сплачував аліменти до її повноліття в розмірі 1/6, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання.
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що надані позивачем чеки не підтверджують фактичне несення витрат саме позивачем та на користь позивача, оскільки з їх змісту не вбачається, що платником є позивач. У документах відсутні відомості, які б дозволяли ідентифікувати особу платника та встановити, що оплата здійснювалася саме за рахунок коштів позивача. Крім того, сам по собі факт надання чеків не підтверджує необхідності та розміру витрат, понесених саме на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позивачем не надано належних доказів укладення договору найму (оренди) житла, доказів здійснення платежів саме позивачем, а також доказів того, що зазначені витрати безпосередньо пов`язані із забезпеченням потреб дитини. Крім того, надані чеки свідчать лише про факт здійснення платежів за житло певною особою, але не підтверджують, що такі витрати фактично понесені позивачем. З наданих документів убачається, що платником є інша особа, а не позивач. Навіть у випадку здійснення оплати одним із батьків, сам факт такої оплати не доводить, що повнолітня дитина потребує аліментів саме в розмірі заявлених позовних вимог. Добровільне несення одним із батьків певних витрат не може автоматично покладати на іншого з батьків обов`язок компенсувати такі витрати у повному обсязі або визначати розмір аліментів виходячи виключно з розміру здійснених платежів. Позивач не надала належного розрахунку своїх щомісячних потреб та не довела, що витрати на проживання є необхідними, обґрунтованими та фактично пов`язаними з навчанням. Відсутні докази неможливості проживання за місцем реєстрації, відсутні докази необхідності оренди житла саме за вказаною вартістю, а також відсутні докази неможливості покриття таких витрат за рахунок власних доходів чи інших джерел забезпечення. Отже, надані чеки можуть свідчити лише про здійснення певних платежів третьою особою, але не доводять ані реальну потребу позивача у матеріальній допомозі, ані необхідність визначення аліментів у заявленому розмірі.
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст.81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою відповідача, ОСОБА_2 (а.с.3).
В даний час вона досягла повноліття та навчається на договірній основі на 1 курсі (денна форма навчання) навчально-наукового інституту економічної безпеки та митної справи Державного податкового університету за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти спеціальності D3 «Менеджмент», термін навчання по 2029 рік, загальна вартість освітньої послуги становить 262800 грн. що стверджується даними довідки з навчального закладу та договором №К15472382 від 11.08.2025 року (а.с.11).
Навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, тому вона потребує матеріальної допомоги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно положень ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. 
Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі №644/3610/16 дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Позивачем доведено, що вона після досягнення повноліття продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідач у справі, який є її батьком, може надавати таку допомогу.
Вказане свідчить про наявність правових підстав, визначених у ст.199 СК України, до стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, до досягнення двадцяти трьох років.
Відповідачем позовні вимоги визнані частково, зазначив, що спроможний сплачувати аліменти лише в розмірі 6000 грн. щомісячно, із урахуванням того, що позивачем не доведено які саме витрати вона несе на проживання, не надано розрахунку щомісячни потреб, витрати на утримання повнолітньої дитини має також нести матір позивача. 
При цьому, відповідачем доказів неможливості сплачувати аліменти у частці від доходу (має нестабільний чи нерегулярний дохід (наприклад, безробітний або підприємець) не надано. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати позивачеві допомогу на час її навчання, аналізуючи норми закону з урахуванням поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.263-265,279 ЦПК України, ст.199,200 Сімейного Кодексу України, суд - 

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити. 
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період її навчання в інституті економічної безпеки та митної справи Державного податкового університету в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.04.2026 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.
Допустити негайне виконання рішення в межах місячного платежу. 
Звільнити позивача від сплати судового збору згідно ст.5 ч.1 п.3 ЗУ "Про судовий збір".
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1311 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач – ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання:    АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації/проживання:    АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Невмержицька О.А.