Єдиний унікальний номер 341/604/26 
Номер провадження 2/341/636/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року місто Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Островської Н. І., за участю секретаря судових засідань Гомерди Г.М., розглянувши позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» (юридична адреса: м. Київ, вул. Сакасаганського, 133А) до ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,
встановив:
Представник ТОВ «Споживчий центр» Бітнер Н.С. звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 63 720,00 гривень, а також судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що 11.08.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 11.08.2025-100002617 від 11.08.2025, за умовами якого останній отримав 18 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитний договір 11.08.2025-100002617 ОСОБА_1 підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
На даний час ОСОБА_1 зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, внаслідок чого має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 63 720,00 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 33 120,00 грн., заборгованості за комісією в розмірі 3 600,00 грн., заборгованості по відсоткам ,нарахованих за ст. 625 ЦК України в розмірі 9 000,00грн. яку і просить стягнути позивач, а також судові витрати по справі за сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився. В додаткових поясненнях від 11.06.2026 просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.
10.04.2026 відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, пославшись на те, що є військовослужбовцем, і на цій підставі заперечує нарахування відсотків та комісій. Також відповідач оспорює розмір тіла кредиту через те, що позивач не провів перерахунок безпідставно нарахованих штрафів, пені та відсотків.
16.04.2026 представник позивача ОСОБА_2 у відповіді на відзив зазначила, що доводи відповідача є безпідставними, наполягала на задоволенні позовних вимогах.
У своїх запереченнях на відповідь на відзив від 21.04.2026 відповідач обґрунтовує відмову від сплати штрафних санкцій та пені власним статусом військовослужбовця, посилаючись на відповідну практику апеляційних судів.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 11.08.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 11.08.2025-100002617, який підписано електронним підписом позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора «А799» (а. с. 12).
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 18 000,00 гривень.
Строк кредиту становить 184 днів.
Відповідно до п. 6 заявки кредитного договору процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.
Пунктом 7 заявки передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту – 20 % від суми кредиту та дорівнює 3 600,00 грн.
Відповідно до п.4.1 Договору кошти кредиту надаються Товаристом шляхом перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача на карту № НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 11.08.2025-100002617 від 11.08.2025, підписано позичальником одноразовим ідентифікатором «Е799» (а. с. 19).
На підставі укладеного ТОВ "Споживчий центр" з ТОВ "Універсальні платіжні рішення" договору від 04.01.2024, на номер картки № НОМЕР_1 перераховано 18 000,00 грн. (а.с.23).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором 11.08.2025-100002617 від 11.08.2025 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідачем кредит не погашався ( а.с.20-22).
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, заборгованість за кредитним договором № 11.08.2025-100002617 від 11.08.2025згідно з розрахунком позивача становить 63 720,00 грн.
З додатків до відзиву вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ТОВ «Споживчий центр» із проханнями провести перерахунок нарахованих процентів, санкцій за кретини договором 11.08.2025-100002617 від 11.08.2025.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч.1 ст. 512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15)
Таким чином, якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Проте, скориставшись своїми процесуальними правами, передбаченими статтями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, відповідач надав до суду заперечення щодо вимог позивача та докази на їх спростування.
Так, відповідно до п.1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту Закон) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів-громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України та членів їх сімей.
Відповідно до п.15 ст.14 Закону (в редакції Закону, чинній на день укладення кредитного договору) 5. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
В Прикінцевих положеннях Закону №1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким і доповнено статтю 14 пунктом 15 прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям - з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Відповідно до цієї норми в редакції на час укладення кредитного договору, проценти за користування кредитом не нараховуються військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Крім того, Прикінцевими положеннями Закону№1275-VІІ прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, зокрема військовослужбовцям - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу (стаття 1 вказаного закону).
Встановлено, що відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 11.04.2023.
Відповідно до довідки № 5767 від 27.10.25 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України в період з 27.06.2023 по 24.02.2023; з 09.03.2023 по 04.02.2024; з 23.02.2024 по 16.08.2024; з 18.09.2024 по 02.01.2025; з 21.01.2025 по 02.03.2025; з 14.05.2025 по 14.06.2025; з 03.07.2025 по 27.10.2025 року (а. с. 53).
Довідкою форми 5 від 25.09.2025 № 4943 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 (а. с. 53 на звороті).
04.06.2026 до суду надійшла відповідь начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 № 1488, за змістом якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу з 08.09.2021 року до в/ч НОМЕР_3 , після призову не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, ОСОБА_1 проходить військову службу з 08.08.2021 року по теперішній час.
Водночас, зі змісту позовної заяви та долученого розрахунку заборгованості встановлено, що відповідна заборгованість за відсотками в сумі 33120 грн була розрахована позивачем у період з 11.08.2025 до 11.02.2026 року, а тому нараховані відсотки стягненню не підлягають. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, а тому сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 18 000,00 грн.
Суд також стягує заборгованість за комісією в розмірі 3 600,00 грн. з огляду на таке.
Зазначеним договором передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладає договір. Позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією, передбаченою законодавством України, зокрема ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.
В свою чергу, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 року №16 затвердило ПРАВИЛА розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил Кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).
Аналізуючи умови кредитного договору № 11.08.2025-100002617 від 11.08.2025 та Правила надання споживчих кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», суд дійшов висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 9000.00 грн. задоволенню не підлягають в силу пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пропорційне задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (юридична адреса: м. Київ, вул. Сакасаганського, 133А) заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 600,00 грн., з яких: 18 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3 600,00 грн. - заборгованість за комісією.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (юридична адреса: м. Київ, вул. Сакасаганського, 133А) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 902,51 грн.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.
  Суддя	Наталя ОСТРОВСЬКА