ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 903/397/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Кондратова І.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на ухвалу Господарського суду Волинської області (Слободян О.Г.)
від 17.12.2025

та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (Олексюк Г.Є., Петухов М.Г., Гудак А.В.)
від 11.02.2026 (повний текст складений 13.02.2026)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"

про стягнення 8 796 467, 75 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хід розгляду справи
1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (далі - Відповідач) про стягнення 8796467,75 грн у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, з датою акцептування 01.01.2024 та ідентифікатором №0136-02024-ПП, в частині своєчасної оплати наданої послуги.
2. Господарський суд Волинської області рішенням від 01.07.2025, залишеним без змін Північно-Західним апеляційним господарським судом у постанові від 25.08.2025 у справі № 903/397/25, позов задовольнив повністю. Стягнув з Відповідача на користь Позивача 8 796 467,75 грн (з яких 7 242 313,73 грн - інфляційних втрат та 1 554 154,02 грн - 3% річних) та 105557,61 грн витрат по сплаті судового збору.
3. 08 вересня 2025 року Господарський суд Волинської області на виконання судового рішення видав наказ №903/397/25-1. 
4. 29 жовтня 2025 року постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук І.О. (далі - державний виконавець), відкрито виконавче провадження №79464796 з виконання наказу суду №903/397/25-1.
5. 12 листопада 2025 року на підставі на підпункту 1 пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №79464796.
6. Позивач звернувся до Господарського суду Волинської області зі скаргою на дії (постанову) державного виконавця, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025, винесену державним виконавцем в межах виконавчого провадження №79464796.
7. В обґрунтування скарги Позивач посилався на те, що державний виконавець протиправно зупинив вчинення виконавчих дій в цілому, а не лише в частині 620 606, 43 грн 3 % річних та 2 824 988, 64 грн інфляційних втрат, не врахувавши, що згідно з судовим наказом від 08.09.2025 № 903/397/25-1 підлягають стягненню значно більші суми, ніж зазначені у переліку на сайті НКРЕКП. Таким чином, на думку Позивача, державний виконавець порушив його право, як стягувача у виконавчому провадженні, на задоволення вимог та неправомірно зупинив виконавчі дії за відсутності законних підстав, внаслідок чого залишається невиконаним судовий наказ.
Стислий зміст оскаржуваного судового рішення
8. Господарський суд Волинської області ухвалою від 17.12.2025, залишеною без змін Північно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 11.02.2026 у справі № 903/397/25, відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця.
9. Вказані ухвалу та постанову суди попередніх інстанцій мотивували тим, що державний виконавець, встановивши, що Відповідача включено до Переліку учасників ринку електричної енергії, на яких поширюється дія пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", опублікованого на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) (із зазначенням справи № 903/397/25), зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно виконання судового наказу від 08.09.2025 № 903/397/25-1, а тому правомірно виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025 в межах виконавчого провадження № 79464796.
10. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що пунктом 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено застосування правового механізму часткового зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, та дійшли висновку, що у разі прийняття судом рішення, що стосується стягнення грошових коштів за невиконання грошових зобов`язань, які виникли у визначений законом період (з 24.02.2022 по 01.09.2024), виконання відповідного судового рішення зупиняється в цілому, незалежно від того, повністю чи частково невиконані грошові зобов`язання охоплюються згаданим періодом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та правова позиція іншого учасника справи
11. 05 березня 2026 року Позивач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 у справі №903/397/25 і постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу Позивача, визнати неправомірною та скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025, винесену головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук І.О. в межах виконавчого провадження №79464796.
12. Підставою касаційного оскарження Скаржник зазначає частину 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
13. Обґрунтовуючи зазначену підставу касаційного оскарження, Скаржник вказує, що приймаючи оскаржувані ухвалу та постанову, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме:
- підпункт 1 пункту 10-5 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження";
- пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження";
- частину 2 статті 19 Конституції України;
- пункт 7 частини 3 статті 2 ГПК України (обов`язковість судового рішення);
- статтю 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод.
14. 10 квітня 2026 року Відповідач, із використанням підсистеми "Електронний суд", у межах встановленого Судом строку, подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
15. Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та дійшов таких висновків.
16. За змістом абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
17.  Відповідно до приписів статті 290 ГПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
18. Предметом касаційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції, ухвалені за результатом розгляду скарги на дії державного виконавця у виконавчому провадженні на виконання рішення суду про стягнення коштів. 
19. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
20. За змістом пункту 7 частини 3 статті 2 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад господарського судочинства. 
21. У статті 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
22. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).
23. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".
24. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
25. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
26. За змістом частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
27. Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
28. Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено у статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", а також у "Прикінцевих та перехідних положеннях" вказаного Закону.
29. Підпунктом 1 пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24.02.2022 по 01.09.2024, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті, зокрема постачальників універсальних послуг перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі.
30. Судами попередніх інстанцій у справі встановлено, що на сайті НКРЕКП опубліковано Перелік учасників ринку електричної енергії, передбачений пунктом 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", до якого включено Відповідача та наявний номер цієї судової справи (№903/397/25).
31. Вказане за висновками судів попередніх інстанцій свідчить про наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання у цій справі.
32. Скаржник стверджує, що державний виконавець протиправно зупинив вчинення виконавчих дій в цілому, тоді як відповідно до пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" мав право зупинити вчинення виконавчих дій лише в частині стягнення сум індексу інфляції та процентів річних за грошовими зобов`язаннями за період до 01.09.2024. 
33. За доводами Скаржника, відповідна сума, на яку поширюється дія пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", вказана в інформації з вебсайту НКРЕКП, наданій Відповідачем державному виконавцю разом із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій, а саме у Додатку №1 «Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (у зв`язку з простроченням оплати ТОВ «Волиньелектрозбут» за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0136-02024 за липень-серпень 2024 року»), та становить 620 606, 43 грн 3 % річних і 2 824 988, 64 грн інфляційних втрат. 
34. Скаржник наполягає, що саме в частині стягнення цієї суми (620 606,43 грн 3 % річних і 2 824 988, 64 грн інфляційних втрат, нарахованих за період за липень-серпень 2024) державний виконавець мав право зупинити вчинення виконавчих дій.
35. У зв`язку з цим Суд звертає увагу на таке. 
36. У справі, що розглядається, постало питання правомірності зупинення виконавчих дій на підставі пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого підлягає зупиненню вчинення виконавчих дій у частині стягнення сум індексу інфляції та процентів річних за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24.02.2022 по 01.09.2024, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється НКРЕКП, на її офіційному веб-сайті.
37. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у справі № 903/397/25 Відповідачу було нараховано 7 242 313, 73 грн - інфляційних втрат та 1 554 154, 02 грн - 3 % річних за період липень - грудень 2024 року, які були стягнуті рішенням суду від 01.07.2025. На виконання вказаного рішення видано наказ №903/397/25-1, з виконання якого відкрито виконавче провадження №79464796.
38. Державний виконавець в оскаржуваній постанові про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025 в межах виконавчого провадження № 79464796 повністю зупинила вчинення виконавчих дій, а не лише в частині стягнення процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за період липень-серпень 2024 року, тобто по 01.09.2024, як це вказано у пункті 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження".
39. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що пунктом 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено застосування правового механізму часткового зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, тому суди дійшли висновку, що у разі прийняття судом рішення, що стосується стягнення грошових коштів за невиконання грошових зобов`язань, які виникли у визначений законом період (з 24.02.2022 по 01.09.2024), виконання відповідного судового рішення зупиняється в цілому, незалежно від того, повністю чи частково невиконані грошові зобов`язання охоплюються згаданим періодом.
40. Суд не погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки пунктом 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" передбачено не зупинення виконавчого провадження в цілому (як, наприклад, у статті 38 вказаного закону), а зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у виконавчих провадженнях саме у частині стягнення сум індексу інфляції, процентів річних, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року.
41. Можливість зупинення вчинення виконавчих дій в частині стягнення певних сум передбачена також частиною 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду. 
42. Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 у справі №922/2133/16 відхилив доводи скаржника про те, що чинним законодавством не передбачено можливості часткового зупинення вчинення виконавчих дій, та вказав, що за змістом вимог частини 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій саме в частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ) крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої). 
43. Суд зауважує, що державний виконавець не звільняється від обов`язку відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії щодо стягнення тієї частини боргу, яка не підпадає під дію положень пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" та щодо якої у державного виконавця відсутні підстави для зупинення вчинення виконавчих дій.
44. Суд також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.01.2026 у справі № 927/221/25: 
"Судовий збір є судовими витратами сторони відповідної справи, а не частиною її боргу (заборгованості), яка підлягає та/або може підлягати врегулюванню у порядку, визначеному Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", відповідно, зупинення виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону (за виключенням витрат по сплаті судового збору) не може вважатись частковим зупиненням вчинення виконавчих дій за відповідним наказом, з огляду на те, що виконавець не вправі оцінювати, тлумачити або перевіряти обсяг заборгованості, яка підлягає врегулюванню в межах відповідної процедури, проте цілком може відділити заборгованості від судових витрат, які не підлягають врегулюванню відповідно до цього Закону.
При цьому Суд звертає увагу, що Закон України "Про виконавче провадження", зокрема, пункт 15 частини першої статті 34, не забороняє виконавцю зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні до повного погашення судового збору, як про це помилково стверджує скаржник, як не забороняє й врегулювати питання щодо зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до вказаного Закону, та щодо продовження вчинення виконавчих дій щодо судових витрат у вигляді судового збору, зокрема шляхом винесення окремих постанов.
Такий підхід у жодному разі не створює ситуацію правової невизначеності, у якій, як стверджує скаржник, виконавець одночасно зобов`язаний і продовжувати, і зупиняти виконання рішення, що фактично ставить його перед необхідністю виконувати взаємовиключні обов`язки, адже саме вчинення виконавцем виконавчих дій із чітким дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження" та інших нормативно-правових актів, зокрема, з урахуванням Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", що може включати зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до вказаного Закону, та продовження вчинення виконавчих дій щодо судових витрат у вигляді судового збору (так як такі не підлягають врегулюванню цим Законом), обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права, а також гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження."
45. Таким чином, Верховний Суд вже висловлювався щодо можливості відділення виконавцем у виконавчому провадженні сум заборгованості, стосовно стягнення яких наявні підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, та інших сум, які підлягають стягненню, зокрема, сум судових витрат. 
46. Вказане свідчить про помилковість висновків судів попередніх інстанцій у цій справі про те, що законодавством України не передбачена можливість часткового зупинення вчинення виконавчих дій, та у разі прийняття судом рішення, що стосується стягнення грошових коштів за невиконання грошових зобов`язань, які виникли у визначений у пункті 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" період (з 24.02.2022 по 01.09.2024), виконання відповідного судового рішення зупиняється в цілому, незалежно від того, повністю чи частково невиконані грошові зобов`язання охоплюються згаданим періодом.
47. Такі висновки суперечать положенням пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження".
48. Суди попередніх інстанцій, мотивуючи оскаржувані судові рішення про відмову у задоволенні скарги на постанову державного виконавця, зауважили, що самостійна оцінка державним виконавцем того, на яку частину стягнення сум індексу інфляції та 3 процентів річних за грошовими зобов`язаннями у виконавчому провадженні поширюється п.10-5 розділу XIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про виконавче провадження", по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів.
49. Проте, як вказано в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, звертаючись зі скаргою на постанову державного виконавця про зупинення виконавчих дій, Скаржник стверджував, що Відповідач надіслав державному виконавцю заяву від 30.10.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій, до якої було додано копію інформації з вебсайту НКРЕКП, у тому числі аркуша з номером справи 903/397/25 і Додатком №1 "Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (у зв`язку з простроченням оплати ТОВ "Волиньелектрозбут" за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0136-02024 за липень-серпень 2024 року)". Скаржник у скарзі на постанову державного виконавця наполягав, що можливість зупинення виконавчих дій стосується лише тих зобов`язань, які виникли з 24.02.2022 по 01.09.2024, тому справа №903/397/25 внесена до переліку на сайті НКРЕКП виключно в частині нарахувань за зобов`язаннями липня-серпня 2024 року: 620 606,43 грн 3% річних (246 054,00 грн щодо липня 2024 року і 374 552,43 грн 3% річних щодо серпня 2024 року); 2 824 988,64 грн інфляційних втрат (980 280,39 грн щодо липня 2024 року і 1 844 708,25 грн щодо серпня 2024 року). Саме цю частину розрахунку 3% річних та інфляційних втрат НКРЕКП опублікувала на сайті як додаток №1 до інформації про справу №903/397/25. Отже, державний виконавець був обізнаний, що НКРЕКП опублікувала інформацію про справу №903/397/25 лише щодо частини задоволених позовних вимог (за зобов`язаннями, що виникли до 01.09.2024, згідно з Законом), а не щодо всіх сум, зазначених у наказі Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 №903/397/25-1.
50. Однак суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували інформації, розміщеної на вебсайті НКРЕКП, у тому числі Додатку №1 "Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (у зв`язку з простроченням оплати ТОВ "Волиньелектрозбут" за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0136-02024 за липень-серпень 2024 року)". Разом з тим вказана інформація містить відомості щодо суми тієї частини заборгованості, на яку поширюється дія пункту 10-5 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження".
51. У цьому випадку державним виконавцем не здійснюється самостійна оцінка того, на яку частину стягнення сум індексу інфляції та 3 % річних за грошовими зобов`язаннями у виконавчому провадженні поширюється пункт 10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", як про це помилково зазначили суди попередніх інстанцій, адже вказані суми вже визначені НКРЕКП, є загальнодоступними та містяться на сайті НКРЕКП у Додатку №1 "Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (у зв`язку з простроченням оплати ТОВ "Волиньелектрозбут" за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0136-02024 за липень-серпень 2024 року)". 
52. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли посилкових висновків про правомірність дій державного виконавця щодо зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання наказу Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 №903/397/25-1.
53. Суд вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно вказує на те, що невиконання органами державної влади судового рішення протягом тривалого часу позбавляє положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) їх ефективності, у зв`язку з чим констатує у таких випадках порушення статті 6 Конвенції (рішення від 29 червня 2004 року у справі "Войтенко проти України", №18966/02, рішення від 4 жовтня 2005 року у справі "Головін проти України", №3216/02 та ін.).
54. Таким чином, безпідставне зупинення вчинення виконавчих дій та невиконання судового рішення має вплив на право, встановлене у статті 6 Конвенції.
55. Суди попередніх інстанцій вказаного не врахували, а їх висновки про відсутність підстав для задоволення скарги Позивача та правомірність постанови державного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025 в межах виконавчого провадження №79464796, є такими, що не відповідають положенням частини першої статті 18 та пункту 10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження".
56. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
57. За наведених обставин у Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у цій справі, в розумінні положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
58. Зважаючи на викладене, оскільки при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме статтю 18 та пункт 10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", Суд доходить висновку про необхідність скасування ухвали Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі №903/397/25 з ухваленням нового рішення про задоволення скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на дії (постанову) державного виконавця.
59. Оскільки оскаржувана постанова державного виконавця не відповідає нормам статті 18 та пункту 10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи відсутність у Суду повноважень втручатися у компетенцію органу публічної влади та змінювати постанову державного виконавця, Суд доходить висновку про необхідність ухвалення рішення про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025, винесену головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук Іриною Олегівною в межах виконавчого провадження №79464796.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
59. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
60. Згідно з частинами першою, третьою статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
61. Переглянувши оскаржені судові рішення у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим судові рішення про відмову у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на дії (постанову) державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левчук Ірини Олегівни підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на дії (постанову) державного виконавця.
Судові витрати
62. Пунктом 19 частини другої статті 3 Закону "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення. 
63. У зв`язку з наведеним Судом не здійснюється розподіл судових витрат по сплаті судового збору. 
Керуючись статтями 300, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 17.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі №903/397/25 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на дії (постанову) головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левчук Ірини Олегівни задовольнити. 
4. Визнати неправомірною та скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025, винесену головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук Іриною Олегівною в межах виконавчого провадження №79464796.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець 

І. Кондратова