ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року  м.Дніпро Справа № 904/4726/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від прокурора: Кочнєва В.С.
від позивача: Поршик М.В.
від відповідача: Страх Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025р. 
(суддя Юзіков С.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 01.12.2025р.)
у справі 
за позовом Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ"
про стягнення орендної плати
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ТОВ "ДНФ" про стягнення боргу з орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 за період з 01.09.2022 по 28.11.2024 у розмірі 7 746 422,49 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "ДНФ" з 16.09.2020 набуло право власності на будівлі та споруди за вказаною адресою, які розташовані на земельній ділянці комунальної власності, право користування якою попередньо належало ТОВ "КИ.МОД" на підставі договору оренди земельної ділянки №13013 від 05.01.2015, укладеного з Кам`янською міською радою. При переході права власності на нерухоме майно до ТОВ "ДНФ" перейшло право оренди земельної ділянки та обов`язок зі сплати орендної плати, яку відповідач за спірний період не сплачував. Розмір заборгованості визначено позивачем з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки та встановленої ставки орендної плати.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025р. у справі № 904/4726/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" на користь Кам`янської міської ради Дніпропетровської області 7 746 422,49 грн. - боргу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 94 168,27 грн. судового збору.

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНФ", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025р. у справі № 904/4726/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши заборгованість у розмірі 2 232 096,56 грн., а у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4.Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції стягнув суму орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 на підставі договору оренди №13013 від 05.01.2015 за період з 01.09.2022 по 28.11.2024, дійшовши висновку, що договір оренди не був припинений і припинився лише 28.11.2024 у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено. Апелянт не заперечує факт переходу до нього права оренди земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, однак стверджує, що дія договору оренди була припинена 05 липня 2023 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №338320287 від 07.07.2023, згідно з яким інше речове право за №8783159, зареєстроване 17.02.2015 на підставі договору оренди землі, — припинено.
Апелянт посилається на ст. 182 ЦК України, ст. 125, 126 ЗК України, ч. 5 ст. 6 Закону України “Про оренду землі”, ст. 2, 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, зазначаючи, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації та припиняється з моменту реєстрації припинення. Відтак, на думку апелянта, правових підстав для стягнення орендної плати за договором після припинення його дії, тобто з 05.07.2023, не існує, оскільки з цієї дати припинилися всі права та обов`язки між сторонами, окрім тих, що виникли під час його дії.
Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2024 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі №904/388/24 в частині висновку стосовно рішення Кам`янської міської ради №1122-35/VIII від 16.06.2023 та факту припинення оренди не є преюдиційними, оскільки є виключно правовим висновком суду, а не встановленим фактом, посилаючись на ч. 4 та ч. 7 ст. 78 ГПК України та постанову Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №160/5671/21. Апелянт наголошує, що у справі №904/388/24 не досліджувалася обставина припинення іншого речового права — права оренди на земельну ділянку, яка відбулася у липні 2023 року, а питання правомірності та підстав винесення державним реєстратором рішення про припинення іншого речового права не розглядалось та не вирішувалося, його рішення є чинним, а державна реєстрація права оренди за договором — припиненою.
Апелянт також зазначає, що позиція Кам`янської міської ради, яка зберігалась аж до 2025 року, полягала у непогодженні зміни орендаря після придбання об`єкта нерухомості у 2020 році, внаслідок чого ТОВ “КИ.МОД” продовжив виконання умов договору оренди, сплачував орендні платежі за 2020– 2021 роки, а остання додаткова угода №8770 до договору була підписана 02.08.2021 між Кам`янською міською радою та саме ТОВ “КИ.МОД”. Несвоєчасне отримання коштів за 2022 рік було зумовлено повномасштабним вторгненням Російської Федерації, а в подальшому — діями самої Кам`янської міської ради, яка припинила дію одного договору та намагалася укласти інший.
З урахуванням наведеного, апелянт визнає заборгованість з орендної плати за період з 01.09.2022 по 04.07.2023 включно у розмірі 2 232 096,56 грн. і не заперечує щодо її сплати.
Крім того, Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст. 238 ГПК України не навів мотивів прийняття розрахунку прокурора, не зазначив доказів, які б його підтверджували, не вказав підстав відхилення аргументів відповідача щодо розрахунку та не надав мотивованої оцінки контррозрахунку відповідача. Апелянт вважає, що розрахунок орендної плати, наведений прокурором, не відповідає порядку та способу її обчислення, встановлених самим договором оренди та законодавством України.
Апелянт посилається на принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України), обов`язковість договору для сторін (ст. 629 ЦК України), правила щодо ціни в договорі (ст. 632 ЦК України), істотні умови договору оренди землі (ст. 15 Закону України “Про оренду землі”), а також на постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №635/4233/19 та від 16.02.2021 у справі №921/530/18, зазначаючи, що орендна плата є істотною умовою договору, яка може бути змінена лише за згодою сторін або у випадках, передбачених законом.
Апелянт наголошує, що пунктами 2.2 та 4.1 договору оренди визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки та річний розмір орендної плати, які відповідно до останньої додаткової угоди №8770 від 02.08.2021 становили: нормативна грошова оцінка — 55 098 866,90 грн., орендна плата — 2 203 954,68 грн./рік. Розмір орендної плати було приведено у відповідність до затвердженої нової нормативної грошової оцінки земель міста Кам`янське, яка діє й до сьогодні. Після затвердження нормативної грошової оцінки у 2020 році жодних інших рішень про затвердження нової нормативної грошової оцінки міською радою не приймалося, що підтверджувалося представником позивача в судовому засіданні.
Апелянт стверджує, що посилання суду на обов`язок відповідача самостійно звертатися до позивача із заявою про внесення змін до п. 4.1 договору є незаконним та таким, що не відповідає умовам договору, оскільки п. 4.4.6 договору передбачає перегляд розміру орендної плати у разі затвердження нової грошової оцінки землі, а п. 9.6.14 встановлює відповідну процедуру саме у випадку, коли у встановленому законом порядку відбулося затвердження нової нормативної грошової оцінки. Оскільки нового затвердження після 2020 року не відбувалось, підстав для звернення відповідача не існувало.
Апелянт зазначає, що розмір орендної плати має визначатися відповідно до п. 4.1 договору з урахуванням п. 4.2 (індексація), і наводить власний розрахунок: за 2022 рік (01.09.2022– 31.12.2022) — 808 116,71 грн.; за 2023 рік (01.01.2023– 04.07.2023) — 1 423 979,85 грн.; а навіть якщо допустити, що дія договору не припинилася, за 2024 рік (01.01.2024– 28.11.2024) орендна плата мала б становити 2 669 729,40 грн., а не 4 150 300,00 грн., як зазначено прокурором.
Апелянт також вказує, що посилання прокурора та суду на постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №635/4233/19 та від 05.06.2024 у справі №914/2848/22 є недоречним, оскільки ці постанови регламентують зміну розміру орендної плати у разі саме затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки відповідною радою відповідно до ст.ст. 13, 15, 18, 23 Закону України “Про оцінку земель”, а не отримання витягів із технічної документації. При цьому розмір орендної плати згідно з п. 4.1 договору визначений у твердій грошовій сумі, а не у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.
Крім того, апелянт зазначає, що надані витяги від 10.03.2023 №НВ-1200257862023 та від 18.12.2024 №НВ-9959502932024 при скануванні їх QR-кодів не знайдені в електронному сервісі Державного земельного кадастру, а інформація у витягу за 2024 рік замість очікуваного коефіцієнта індексації 1,051 збільшилась майже у 2 рази — з 69 мільйонів до майже 114 мільйонів гривень.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області подав відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування - відсутніми.
Прокурор зазначає, що рішення Кам`янської міської ради №1122-35/VIII від 16.06.2023 саме по собі не є актом, який припиняє договір оренди землі у встановленому законом порядку, та не змінює правових наслідків, визначених нормами земельного законодавства щодо переходу прав та обов`язків орендаря. Зазначене рішення не спростовує факту чинності договору оренди №13013 від 05.01.2015, оскільки відчуження нерухомого майна не є підставою для припинення права оренди землі, а укладений договір оренди не може бути розірваний в односторонньому порядку. Рішенням міської ради було вирішено вилучити земельні ділянки з користування ТОВ “КИ.МОД”, а щодо вилучення земельної ділянки з користування ТОВ “ДНФ” рішення власником ділянки не приймалося.
Прокурор посилається на обставини, встановлені у справі №904/388/24, де судами відмовлено у задоволенні позову Кам`янської міської ради до ТОВ “ДНФ” про визнання договору оренди укладеним у новій редакції, зазначаючи, що при переході права власності на нерухомість заміна орендаря відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України “Про оренду землі”, незалежно від документального переоформлення. Прокурор вважає обставини, встановлені у справі №904/388/24, преюдиційними відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Щодо розрахунку орендної плати прокурор зазначає, що розрахунок здійснено Кам`янською міською радою на підставі витягів №НВ-1200257862023 та №НВ-9959502932024 з урахуванням коефіцієнтів індексації та ставки орендної плати 4% від нормативної грошової оцінки. Загальна сума орендної плати за період з 01.09.2022 по 28.11.2024 становить: 808 117,40 грн. + 2 788 005,09 грн. + 4 150 300,00 грн. = 7 746 422,49 грн. Прокурор посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, згідно з якою з моменту початку застосування зміненої нормативної грошової оцінки автоматично змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати без необхідності укладення додаткової угоди.
Прокурор вважає необґрунтованими посилання апелянта на пункти 2.2 та 4.1 договору як на підставу фіксації нормативної грошової оцінки, оскільки ці умови не можуть змінювати імперативне регулювання, встановлене податковим та земельним законодавством. Нормативна грошова оцінка є публічно-правовим регуляторним показником і не може бути зафіксована або змінена за домовленістю сторін.
Щодо доводів апелянта про неможливість перевірки QR-кодів витягів прокурор зазначає, що витяги формуються автоматично за даними Державного земельного кадастру, є належними та допустимими доказами відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі №646/4738/19. Інформація зберігається у розділі “Історія” протягом 30 днів з моменту опрацювання, після чого видаляється, тому факт відсутності витягу в базі після спливу 30 днів не свідчить про його недійсність.

Кам`янська міська рада Дніпропетровської області подала пояснення на доводи апеляційної скарги, в яких вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і заперечує проти апеляційної скарги у повному обсязі.
Кам`янська міська рада зазначає, що апеляційна скарга не містить належного обґрунтування в розумінні вимог п. 5 ч. 2 ст. 258 ГПК України, фактично дослівно відтворює відзив на позовну заяву та не містить посилань на конкретні порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Позивач наголошує, що судом першої інстанції досліджено кожний поданий сторонами доказ та наведено висновки за кожним питанням, що оскаржується апелянтом, а відповідачем не надано жодного доказу необґрунтованості рішення суду.
Щодо чинності договору оренди Кам`янська міська рада підтримує позицію прокурора та посилається на преюдиційні обставини, встановлені у справі №904/388/24, зазначаючи, що рішення Кам`янської міської ради №1122-35/VIII від 16.06.2023 не має значення для чинності договору оренди, оскільки відчуження нерухомого майна не є підставою для припинення права оренди землі та для вилучення земельної ділянки, яке можливо виключно в порядку ст. 147 ЗК України.
Щодо розрахунку орендної плати Кам`янська міська рада зазначає, що зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності призводить до автоматичної зміни розміру орендної плати без необхідності укладення додаткової угоди, а пункти 2.2 та 4.1 договору фіксують нормативну грошову оцінку, відому на момент укладення договору, та визначають формулу розрахунку, але не встановлюють заборони на застосування актуальної нормативної грошової оцінки. Щодо витягів з нормативної грошової оцінки позивач зазначає, що вони формуються автоматично за даними Державного земельного кадастру, а факт відсутності витягу в базі після спливу 30 днів не свідчить про його недійсність.

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Дармін М.О., Верхогляд Т.А..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.12.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/4726/25. 
Матеріали справи № 904/4726/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025р. у справі № 904/4726/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 99 257 грн. 87 коп. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026 р. відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 27.05.2026 р..
Від представника Кам`янської міської ради надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2026р., судове засідання у справі № 904/4726/25 призначене на 27.05.2026р. о 15:00год вирішено провести з представником Кам`янської міської ради, в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026р., судове засідання у справі № 904/4726/25 призначене на 27.05.2026р. о 15:00год вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.
Від Скаржника надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 904/4726/25 за позовом Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ТОВ "ДНФ" про стягнення орендної плати до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 160/1941/26 за позовом ТОВ "ДНФ" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа: Кам`янська міська рада про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, яка знаходиться в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Клопотання обгрунтоване тим, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 160/1941/26 про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при видачі витягів із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які є основною підставою на думку Позивача для стягнення з ТОВ «ДНФ» коштів за використання земельної ділянки 1210400000:03:035:0271 у розмірі 7 746 422,49 грн., тобто розгляд справи № 904/4726/25 про стягнення орендної плати прямо залежить від вирішення справи № 160/1941/26 оскільки питання стягнення з ТОВ «ДНФ» коштів вирахуваних на підставі оскаржуваного Витягу з НГО - по-перше: об`єктивно неможливо розглянути до вирішення іншої справи, а по-друге: призведе до порушення прав ТОВ «ДНФ» та ухвалення незаконного судового рішення.
Присутні у судовому засіданні представники Прокурора та Позивача заперечили проти зупинення провадження у справі № 904/4726/25.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що розумний строк судового розгляду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд, який безпосередньо закріплений в пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція). При тлумаченні поняття "розумні строки" Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) визначив момент початку та закінчення цих строків, а також вивів критерії, які повинні враховуватися при оцінці певного строку як розумного, а саме: складність справи, важливість для заявника питання, що розглядається судом, поведінка заявника, поведінка державних органів. 
За частиною 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належать до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною 3 цієї ж статті.
Аналізуючи питання щодо зупинення провадження у господарській справі, суд апеляційної інстанції виходить із того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Пункт 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, – до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 ч. 1 ст. 227 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України).
Досліджуючи питання про дотримання судом під час зупинення провадження норм процесуального права, зокрема пункту 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, апеляційний суд виходить із системного аналізу цього пункту через призму завдань та основних засад господарського судочинства, закріплених у частині першій, пунктах 1, 4, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а також умов застосування цього пункту, якими є: об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом в іншій справі; пов`язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення; обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено, і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження в якій зупинено.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 р. у справі № 910/17615/20, виснував, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. 
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Вказаний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду узгоджується із постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 р. у справі № 357/10397/19. Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 р. у справі № 910/17615/20 вказав, що за приписами пункту 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Вказуючи на процесуальну неможливість розгляду цієї справи, зважаючи на предмет, підстави позову, наявні докази, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у цій справі, та обставини, встановлені судом першої інстанції, Заявник не врахував положень ст. 269 ГПК України, якою визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На переконання колегії суддів, наявність спору щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при видачі витягів із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду у цій справі, а отже, не може бути підставою для зупинення провадження у ній на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, який, зокрема, містить виключення щодо обов`язку суду зупиняти провадження у справі у зв`язку з об`єктивною неможливістю розгляду справи, а саме у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), що є предметом судового розгляду. Подібну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.05.2021 р. у справі № 910/7331/20.
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі № 910/5425/18, від 07.05.2018 р. у справі № 903/351/16, а також від 20.06.2019 р. у справі № 910/12694/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.
Враховуючи наведене, колегія суддів відмовляє Відповідачу у задоволені клоптання про зупинення провадження у справі № 904/4726/25 до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 160/1941/26.
У судовому засіданні 27.05.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

18.03.2014р. за ТОВ "КИ.МОД" зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 353-А. 
Рішенням Кам`янської міської ради від 28.11.2014 № 1145-57/VІ ТОВ "КИ.МОД" надано на умовах оренди земельну ділянку за адресою: вул. Широка, 353-А, м. Кам`янське, кадастровий номер 1210400000:03:035:0271, загальною площею 12,1283 га для розміщення будівлі та споруди, КВЦПЗ — 11.02.
На підставі рішення Дніпродзержинської міської ради №1145-57/VІ від 28.11.2014 Дніпродзержинська міська рада (орендодавець) з ТОВ "КИ.МОД" (орендар) уклали Договір оренди земельної ділянки №13013 від 05.01.2015 (Договір оренди).
На підставі Договору оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2015 проведено реєстрацію речового права (права оренди земельної ділянки).
Згідно з п. 1.1, 2.1, 3.1 Договору оренди Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, розташовану за адресою – м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 353-А, кадастровий номер 1210400000:03:035:0271 загальною площею 12,1283 га для розміщення будівлі та споруди. Договір укладається строком до 28.11.2024.
За актом прийому-передачі земельної ділянки від 05.01.2015 Орендодавець передав Орендареві земельну ділянку загальною площею 12,1283 га для будівлі та споруди.
Додатковими угодами №7858 від 23.12.2016, №8171 від 22.03.2018, №8770 від 02.08.2021 до пунктів 2.2, 4.1 Договору оренди вносились зміни щодо розмірів нормативної грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати.
Згідно з п. 4.1. Договору оренди орендна плата вноситься "Орендарем" виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету в розмірі 502075.24 грн./рік без ПДВ, яка визначається відповідно до рішення міської ради від 12.07.2013 №842-38/VI "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпродзержинськ", ст. 288 Податкового кодексу України.
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 4.2. Договору оренди).
Відповідно до п. 4.3. Договору оренди орендна плата сплачується за фактичне користування земельною ділянкою у строки, визначені Податковим кодексом України.
Згідно з п. 4.4 Договору розмір орендної плати переглядається у разі:
4.4.1. Зміни умов господарювання, передбачених договором.
4.4.2. Зміни розмірів земельного податку.
4.4.3. Підвищення цін. тарифів, у тому числі внаслідок інфляції: зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
4.4.4. Погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини “Орендаря”, що підтверджено доку ментами.
4.4.5. Прийняття "Орендодавцем" рішення про збільшення або зменшення орендної плати у відповідності до чинного законодавства.
4.4.6. Затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
4.4.7. В інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 9.2.3. Договору оренди Орендодавець має право вимагати від "Орендаря" збільшення розмірів орендної плати у разі збільшення відповідно до законодавства розмірів земельного податку та з інших мотивів, визначених умовами цього договору.
16.09.2020 на підставі Договору купівлі-продажу № 1793 (Договір купівлі-продажу) ТОВ "КИ.МОД" продало ТОВ "ДНФ" будівлі та споруди , а саме: Ангар, А-1, загальною площею 515,2 кв.м, будівля прохідної площею, Б-1, загальною площею 12,8 кв.м., будівля побутових приміщень, В-1, загальною площею 208 кв.м, склад зерновий, Г-1, загальною площею 1229,7 кв.м, будівля столярної майстерні, Д-2, загальною площею 62,6 кв.м, будівля автовагової, Є-1, загальною площею 158,2 кв.м, склад зерновий, Л-1, загальною площею 1482,9 кв.м, вбиральня, М-1, вбиральня, Н-1, резервуар води, О-1, приміщення бункерів, П-1, вбиральня, Р-К огорожі. 4-8,] 1-13,15, залізнична вагова, Т-1, загальною площею 27, 9 кв.м, вбиральня, У-І, загальною площею 2,1 кв.м, шлях з/д під`їзної, 16, загальною довжиною 2740,8 м. Зазначене майно розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2024 у справі № 904/388/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 встановлено, що відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, не припиняє договору оренди в цілому, а має місце автоматична заміна сторони у такому зобов`язанні на підставі частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі". 
Отже, Відповідач був фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 з моменту набуття права власності на нерухоме майно, розміщеного на вказаній земельній ділянці - з 16.09.2020 до 28.11.2024 (строк існування договірних відносин).
Однак, Відповідач оренду плату за період з 01.09.2022 по 28.11.2024 не сплачував.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області у листі від 29.07.2025 за №36895/5/04-36-04-05-11 повідомлено, що Відповідач за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 податкові декларації з плати за землю ТОВ "ДНФ" не надавав. Платежі за землекористування у 2022-2024 не вносилися.
Наведені обставини стали причиною звернення Прокурором з позовом та є предметом спору в даній справі.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд послався на те, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо наявності у Відповідача боргу з орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 за період з 01.09.2022 по 28.11.2024 у розмірі 7 746 422,49.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 05.01.2015 між Кам`янською міською радою та ТОВ "КИ.МОД" укладено договір оренди земельної ділянки №13013, за яким передано в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 загальною площею 12,1283 га для розміщення будівель та споруд, строком до 28.11.2024. Суд встановив, що 16.09.2020 ТОВ "КИ.МОД" продало ТОВ "ДНФ" будівлі та споруди, розташовані на вказаній земельній ділянці, у зв`язку з чим до відповідача перейшло право оренди земельної ділянки. Суд послався на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2024 у справі №904/388/24, залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024, якими встановлено чинність договору оренди для ТОВ "ДНФ" як нового власника нерухомого майна та автоматичну заміну сторони у зобов`язанні. Суд дійшов висновку, що договір оренди не був припинений і діяв до 28.11.2024, а рішення Кам`янської міської ради №1122-35/VIII від 16.06.2023 не є підставою для припинення права оренди. Щодо розміру орендної плати суд погодився з розрахунком прокурора, здійсненим на підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та ставки орендної плати 4% від нормативної грошової оцінки, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22 про автоматичну зміну розміру орендної плати при зміні нормативної грошової оцінки.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).
Таким чином, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
У даній справі, на виконання ст.53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів територіальної громади Кам`янською міською радою, яка не вжила заходів до стягнення заборгованості з орендної плати, яка вноситься на рахунок місцевого бюджету, у судовому порядку.
На підтвердження викладеного, прокурором додані належним чином засвідчені докази надсилання ним на адресу позивача у справі запиту від 08.08.2025р. за № 56-5297ВИХ-25 про наявність порушень майнових прав територіальної громади та про надання інформації про вжиті заходи претензійно позовного характеру щодо стягнення з ТОВ “ДНФ” несплаченої орендної плати за фактичне використання земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Широка, будинок 353-А. 
Листом від 15.08.2025р. № 07-07/999 виконавчий орган Кам`янської міської ради департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно надав окружній прокуратурі розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку та повідомив про те, що Кам`янська міська рада має велике навантаження у судах різних інстанцій щодо захисту інтересів територіальної громади міста, що існує великий дефіцит фінансування витрат на оплату судового збору, та вважає за доцільне подальше вжиття заходів цивільно-правового характеру (подання позову) щодо стягнення до бюджету сум орендної плати проводити органами прокуратури. Також, інформовано окружну прокуратуру щодо вжиття заходів виключно з питання звернення до суду з позовом до ТОВ “ДНФ” про укладення договору оренди відповідної земельної ділянки (справа №904/388/24). Одночасно, прокуратурою з`ясовано, що 04.03.2025 Верховним Судом закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кам`янської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 у справі №904/388/24 за фактом звернення Кам`янської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДНФ” про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське (м.Дніпродзержинськ), вул. Широка, 353-А, загальною площею 12,1283 га. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2024, залишеним постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 без змін, у задоволенні позову відмовлено. 
Водночас, Прокурор зауважив, що вжиті Кам`янською міською радою заходи щодо визнання укладеним договору оренди земельної ділянки є неефективним способом захисту інтересів територіальної громади і взагалі такими, що не відповідали вимогам чинного законодавства, оскільки дія договору оренди землі №13013 від 05.01.2015 не припинилася, та до ТОВ “ДНФ” перейшло право оренди земельної ділянки й відбулась автоматична заміна орендаря у договорі оренди земельної ділянки. Таким чином, Кам`янська міська рада, як власник земельної ділянки та орендодавець земельної ділянки, достовірно знаючи про наявність порушень інтересів держави, зумовлених незаконними діями ТОВ “ДНФ”, які розпочалися після набуття товариством права власності на нерухоме майно – 16.09.2020, та тривали до моменту закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки – 28.11.2024, будь-яких заходів цивільно-правового характеру, направлених на стягнення з відповідача орендної плати за користування земельною ділянкою не вживала, та не звернулася до суду з відповідним позовом. 
Таким чином, Кам`янська міська рада самоусунулася від виконання покладених державою функцій щодо забезпечення надходження до бюджету міської ради коштів за оренду земельної ділянки комунальної власності, тобто маючи відповідні повноваження, не вжила заходів досудового врегулювання спору, а також не звернулася до суду із відповідною позовною заявою, що призвело до неможливості стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за період часу, більший, ніж термін позовної давності. 
Тобто, уповноважений орган в особі міської ради, будучи обізнаним про недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, не вжив заходів на поновлення інтересів територіальної громади, тим самим заохочуючи безоплатне користування земельними ділянками на територіях міста для одних осіб та грубо нівелюючи рівність усіх перед законом і порядок платного користування комунальною землею населеного пункту для інших. 
Отже, невжиття органом державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту порушених інтересів держави та територіальної громади міста Кам`янське у спірних правовідносинах свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом. 
Відтак, колегія суддів доходить висновку, що прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" для звернення до суду з цим позовом.
Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Так, за ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Отже, у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на це майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/510/19.
У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, до якого переходить право оренди, набуває право оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 05.09.2018 у справі №904/9027/17, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17, від 29.11.2018 у справі №915/1416/17, від 06.12.2018 у справі №902/1592/15, від 27.02.2019 у справі №913/661/17 від 06.03.2019 у справі №914/2687/17, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18, від 26.11.2019 у справі №917/92/19.
Враховуючи викладене, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 920/675/17, від 26.11.2019 у справі №917/92/19, від 18.02.2020 у справі № 907/132/19).
Предметом доказування в даній справі є факт користування Відповідачем земельною ділянкою без оплати протягом спірного періоду та обґрунтованість стягуваних сум.
Спірні правовідносини охоплюють період з 01.09.2022 по 28.11.2024 та пов`язані з визначенням належного платника орендної плати у зв`язку з переходом права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна до ТОВ “ДНФ”, а також із визначенням правових підстав та методики розрахунку розміру орендної плати з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки та встановленої рішенням органу місцевого самоврядування ставки орендної плати.
Суд першої інстанції, правильно встановив, що правовідносини сторін щодо визначення та сплати орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності є регульованими імперативними нормами податкового та земельного законодавства, а тому розмір орендної плати безпосередньо залежить від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та підлягає автоматичній зміні у разі зміни такої оцінки. При цьому застосовано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, відповідно до якого з моменту початку застосування нового розміру нормативної грошової оцінки (згідно з п. 271.2. ст. 271 ПК України) автоматично змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо вона визначена у відсотковому співвідношенні до такої оцінки, і при цьому відсутня необхідність внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату у новому розмірі виникає безпосередньо з моменту запровадження нової нормативної грошової оцінки.
Судом першої інстанції на підставі належних доказів встановлено, що відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210400000:03:035:0271 її розмір становив у 2023 році 69 700 127,27грн (витяг від 10.03.2023 № НВ-1200257862023), а у 2024 році – 9030706,35 грн (витяг від 18.12.2024 № НВ-9959502932024), тоді як ставка орендної плати відповідно до рішення Кам`янської міської ради від 22.06.2018 № 1105-25/VII становить 4% від нормативної грошової оцінки.
Перевіривши наданий прокурором розрахунок орендної плати за період з 01.09.2022 по 28.11.2024 (808 117,40 грн за 2022 рік у межах позовної давності, 2 788 005,09 грн за 2023 рік та 4 150 300,00 грн за 2024 рік, всього 7 746 422, 49 грн), суд визнав його арифметично правильним і таким, що відповідає вимогам ПК України та умовам договору, у зв`язку з чим встановив факт порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати орендної плати та наявність заборгованості у розмірі 7 746 422,49 грн, яка підлягає стягненню.
Апеляційний суд, перевіривши встановлені судом першої інстанції обставини справи, дійшов висновку про їх обґрунтованість, у зв`язку з чим погоджується з тим, що договір оренди земельної ділянки № 13013 від 05.01.2015 залишався чинним у спірний період (з 01.09.2022 по 28.11.2024), а після переходу права власності на розташовані на ділянці об`єкти нерухомості до ТОВ “ДНФ” в силу вимог ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшли всі права та обов`язки орендаря за цим договором без необхідності укладення додаткової угоди.
При цьому розмір орендної плати підлягав визначенню відповідно до нормативної грошової оцінки земельної ділянки та встановленої рішенням органу місцевого самоврядування ставки у 4%, й змінювався автоматично, а наданий прокурором розрахунок заборгованості у сумі 7 746 422, 49 грн за період з 01.09.2022 по 28.11.2024 є правильним і відповідає вимогам законодавства.
З огляду на встановлений факт неналежного виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати, наявність заборгованості у вказаному розмірі є доведеною, а обраний спосіб захисту у вигляді її стягнення – належним, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги ТОВ “ДНФ” про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2025 у цій справі в частині стягнення 5514325, 93 грн та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову підлягають відхиленню з огляду на таке. 
Щодо припинення обов`язку зі сплати орендної плати з 05.07.2023 у зв`язку з припиненням запису про право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції виходить із того, що державна реєстрація речових прав має правовстановлюючий характер, однак у даному випадку припинення окремого реєстраційного запису не є тотожним припиненню самого зобов`язання з договору оренди землі № 13013 від 05.01.2015, строк дії якого визначений сторонами до 28.11.2024 та який, відповідно до встановлених у справі № 904/388/24 обставин, є чинним протягом усього спірного періоду.
Отже, якщо договір є чинним і земельна ділянка використовується, обов`язок сплачувати орендну плату виникає саме з договору.
Відповідно до статей 120 ЗК України та 377 ЦК України перехід права власності на об`єкт нерухомості, розташований на орендованій земельній ділянці, зумовлює перехід прав та обов`язків орендаря до нового власника в силу закону, а не шляхом окремої реєстрації кожної зміни, при цьому сам договір оренди не припиняється, а продовжує діяти на тих самих умовах. Тому посилання апелянта на витяг № 338316210 як на підставу припинення зобов`язань є помилковим, оскільки реєстраційні дії відображають облік права, але не змінюють і не припиняють його договірної природи.
Отже, навіть у разі зміни або припинення реєстраційного запису, це не впливає на існування грошового зобов`язання, якщо встановлено чинність договору оренди та фактичне користування земельною ділянкою у спірний період, оскільки саме ці юридичні факти формують обов`язок зі сплати орендної плати.
Довід про відсутність преюдиційного значення судового рішення у справі № 904/388/24 також відхиляється, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлені цим рішенням обставини щодо чинності договору та правонаступництва орендаря мають враховуватися у даній справі.
Щодо доводів апелянта про неправильне визначення розміру заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість та відхилення, виходячи з того, що розрахунок орендної плати, здійснений судом першої інстанції та підтриманий позивачем, є правильним, повним і таким, що відповідає умовам договору оренди № 13013 від 05.01.2015 (з урахуванням додаткових угод №7858 від 23.12.2016, №8171 від 22.03.2018, №8770 від 02.08.2021 ), вимогам ПК України та Закону України “Про оцінку земель”.
Колегія суддів погоджується з доводами Прокурора про те, що орендна плата визначена сторонами як відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а отже її розмір є регульованим та змінюється автоматично у разі зміни нормативної грошової оцінки, яка має публічно-правовий характер та підлягає застосуванню з моменту її офіційного визначення і внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, без необхідності внесення додаткових змін до договору.
Висновок апелянта про фіксований характер орендної плати спростовується як умовами договору, так і імперативними нормами законодавства, що регулюють плату за землю державної та комунальної власності. 
Судом встановлено, що при визначенні розміру заборгованості правомірно використано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-1200257862023, №НВ-9959502932024, які є належними та допустимими доказами, оскільки формуються на підставі даних Державного земельного кадастру та відображають офіційно встановлені показники нормативної грошової оцінки, а доводи апелянта щодо неможливості їх перевірки через QR-код не впливають на їх юридичну силу та достовірність. 
Разом з тим, відсутність окремого нового рішення органу місцевого самоврядування не спростовує факту зміни нормативної грошової оцінки, оскільки визначальним є її офіційне затвердження та внесення до кадастрових даних, а не повторне ухвалення рішень радою. Застосування актуальної нормативної грошової оцінки та відповідних коефіцієнтів індексації при розрахунку орендної плати узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, а також у постановах від 25.02.2020 у справі № 922/510/19, від 17.11.2020 у справі № 904/5968/19, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17 та від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, відповідно до яких зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки зумовлює автоматичну зміну розміру орендної плати без необхідності укладення додаткових угод до договору. 
Щодо доводу про правильність альтернативного розрахунку заборгованості, наведеному в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що він ґрунтується на припущенні про припинення орендних правовідносин з 05.07.2023 та незастосування чинної нормативної грошової оцінки, у зв`язку з чим не відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону. 
Таким чином, доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо розміру заборгованості у сумі 7 746 422 грн. 49 грн і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНФ" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025р. у справі №904/4726/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 28.05.2026р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя  Т.А. Верхогляд