ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2512/24  Номер провадження 22-ц/814/2921/26	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дряниця Ю.В., Дорош А.І.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31 березня 2026 року (час ухвалення рішення з 10:27:01 до 11:15:20, дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначена) у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу повернути до місцевого суду для продовження розгляду. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, визнаючи обов?язковою явку ОСОБА_1 , не зазначив, з яких підстав його явка визнана обов?язковою.
Наголошується, що ухвалою про призначення експертизи на нього не покладалися будь-які обов?язки, а експертиза не проведена у зв?язку із неявкою особи, відносно якої вона призначена.
Підкреслюється, що представниця заявника тричі – 17 листопада 2025, 18 грудня 2025 і 26 лютого 2026, подавала заяви про відкладення судових засідань з причин, викладених у заявах, тому не можна стверджувати про повторність неявки у судове засідання. 

Відзив на апеляційну скаргу апеляційним судом не отриманий. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав:
Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді від 22 липня 2024 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 , за якою він просив визнати недієздатною його матір – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити його опікуном над недієздатною матір?ю (а.с.34-36, 63).
Ухвалою судді від 22 липня 2024 року у справі призначена судова психіатрична комісійна експертиза (а.с.63).
У серпні 2025 року матеріали справи повернуті до суду без виконання ухвали про проведення експертизи з огляду на неявку ОСОБА_2 до експертної установи (а.с.93).
Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року поновлено провадження у справі, визнано обов?язковою явку ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 02 жовтня 2025 року (а.с.98). Відправлені судом повідомлення повернулися неврученими ОСОБА_1 у зв?язку з відсутністю останнього за вказаною ним адресою проживання, тому слід вважати, що заявник був належним чином повідомлений судом про ухвалені процесуальні рішення та про дату, час і місце розгляду справи (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України). 
01 жовтня 2025 року адвокатка Конрадій М.В., представниця ОСОБА_1 , подала суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному виді та про відкладення судового засідання 02 жовтня 2025 року (а.с.108-109).
Суд зважив на подане клопотання – судове засідання 02 жовтня 2025 року відкладене у зв?язку із неявкою ОСОБА_1 і його представниці (а.с.119-120).
17 листопада 2025 року адвокатка Конрадій М.В., представниця ОСОБА_1 , подала через електронний суд клопотання про відкладення судового засідання 17 листопада 2025 року, посилаючись на зайнятість в іншій справі (кримінальне провадження) (а.с.142-144). Надання адвокатом переваги іншій справі не є поважною причиною для неявки у судове засідання. 
Судове засідання 17 листопада 2025 року відкладене (а.с.145).
За станом на 15 грудня 2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.155). За заявою адвокатки Конрадій М.В. (а.с.154) судове засідання 18 грудня 2025 року відкладено (а.с.158).
Судове засідання 27 січня 2026 року не відбулося у зв?язку із перебуванням судді Нестеренка С.Г. на лікарняному (а.с.173).
Судове засідання 26 лютого 2026 року не відбулося у зв?язку із відсутністю електропостачання у суді (а.с.184). 
У судове засідання 31 березня 2026 року ні ОСОБА_1 , ні його представниця адвокатка Конрадій М.В. не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.186). 

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався такими мотивами.
У судові засідання 02 жовтня 2025 р., 17 листопада 2025 р., 18 грудня 2025 р., 26 лютого 2026 р. і 31 березня 2026 р. заявник ОСОБА_1 та його представник не прибули повторно (в черговий раз); вони були належним чином повідомлені про час і дату судових засідань.
Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року явка заявника ОСОБА_1 була визнана обов`язковою в судове засідання з метою надання ним особистих пояснень щодо суті обставин, якими обгрунтована заява, та причин невиконання ухвали суду про призначення судової психіатричної експертизи.
Заявник та його представник не заявляли про розгляд справи за їх відсутності та не повідомляли особисто про причини власних неявок в судові засідання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно зі статтею 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений в разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його неявка перешкоджає розгляду справи.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19 (провадження № 61-21428св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), від 05 вересня 2022 року у справі № 325/218/21-ц (провадження 61-4672св22).
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).
Отже, суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду в разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.
Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.
Закон диференціює необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яка це неявка: перша чи повторна. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21).
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Відповідно, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц).
Правове значення у цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день і час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 березня 2022 року у справі № 158/2344/20).
Водночас згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Вказане узгоджується з висновками викладеними у постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 551/704/21.
Сталою судовою практикою повторна неявка тлумачиться як нез?явлення сторони (її представника) двічі поспіль у судові засідання.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судові засідання 27 січня 2026 року і 26 лютого 2026 року не відбулися у зв?язку із перебуванням судді Нестеренка С.Г. на лікарняному (а.с.173) та у зв?язку із відсутністю електропостачання у суді (а.с.184). 
Отже, відсутні підстави вважати, що неявка заявника і його представниці у судове засідання 31 березня 2026 року була повторною у розумінні приписів п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. 
Окрім того, ухвала суду від 31 березня 2026 не містить обгрунтованих висновків про неможливість ухвалення рішення судом першої інстанції з урахуванням наявних у справі доказів.
З наведених мотивів оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, матеріали справи слід повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31 березня 2026 року скасувати.

Справу № 524/2512/24 повернути до Автозаводського районного суду м.Кременчука для продовження розгляду. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: Ю.В. Дряниця

А.І. Дорош