ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17159/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 в адміністративній справі №160/17159/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

11.06.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно не виконання обов`язку з нарахування та виплати в повному обсязі пенсії громадянину України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту поновлення, а саме з 01.03.2021 року, з урахуванням норм законодавства, які діють за весь час поновлення виплати пенсії, у розмірі передбаченому законодавством з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками, передбаченими для осіб які досягли віку 75 років, починаючи з моменту виникнення такого права, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а також з подальшими осучасненнями розміру пенсії відповідно до пенсійної реформи України, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а також з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати нарахування та виплати пенсії громадянину України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту поновлення, а саме з 01.03.2021 року, з урахуванням норм законодавства, які діють за весь час поновлення виплати пенсії, у розмірі передбаченому законодавством з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками, передбаченими для осіб які досягли віку 75 років, починаючи з моменту виникнення такого права, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а також з подальшими осучасненням розміру пенсії відповідно до пенсійної реформи України, підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а також з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку, як одержувач пенсії за віком, у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 160/15054/22, яке вже набрало законної сили, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.03.2021 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням компенсації втрати частини доходів. У Кам`янському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області знаходяться документи ОСОБА_1 (особова пенсійна справа). Означені документи були подані з метою реалізації його законної вимоги, як пенсіонера, на поновлення та подальше отримування пенсії у місті Кам`янське, починаючи з моменту припинення, з 01.03.2021, а також з урахуванням норм законодавства, які діють на час поновлення виплати пенсії, у розмірі передбаченому законодавством, з усіма індексаціями, перерахунками та надбавками, відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Проте, після поновлення пенсійних виплат, ОСОБА_1 було виявлено, що розмір його пенсії не відповідає законодавству, що підтверджується розрахунками поновлених пенсійних виплат. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача листом № 21955-14615/3-01/8-0400/25 від 12.05.2025 про те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 160/15054/22 не встановлено необхідність осучаснення розміру пенсійних виплат, а тому таке здійснюватися не буде. Незважаючи на ту обставину, що індексація пенсій є законодавчо чітко визначеним механізмом автоматичного підвищення розміру виплат від держави, який дає можливість повністю або частково відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг за останній рік. Проведення такої індексації та перерахунку пенсій передбачено частиною другою статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат і додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з 1 березня 2025 року, як і в попередні роки, була проведена індексація пенсій для всіх категорій пенсіонерів. Так, у 2025 році коефіцієнт індексації становить 11,5 %. Таким чином, не було здійснено автоматичного підвищення розміру пенсійних виплат позивача, як це передбачається чинним законодавством.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 по справі № 160/15054/22 зобов`язано Головне управління здійснити позивачу поновлення та виплату пенсії за віком з 01.03.2021 відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням компенсації втрати частини доходів.
Виплати за рішенням суду, яким зобов`язано здійснити призначення (поновлення) пенсії і в якому не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії, виплата такої пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи своє рішення.
У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія призначається у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.
Враховуючи викладене, на виконання судового рішення Головним управлінням поновлено Позивачу пенсію за віком з 01.03.2021 у розмірі 6329,95 грн та нараховано суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 2430,70 грн.
16 грудня 2025 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з викладеними обставинами в апеляційній скарзі, просить рішення суду першої інстанції залишити в силі. Зокрема зазначає, що законодавством України передбачено підвищення пенсій, збільшення відбувається в автоматичному режимі, а встановлюється і виплачується з дати досягнення пенсіонерами відповідного віку ( ОСОБА_1 ) має право на отримування надбавки до пенсії передбаченої для осіб які досягли віку 75 років). Такий перерахунок пенсій здійснюється згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20 лютого 2019 р. № 124, якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якій встановлено, що у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного у цій постанові розміру, встановлюється доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку, як одержувач пенсії за віком, у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За реплікацією «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 року у справі №160/15054/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновленні з 01.03.2021 року виплати пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.03.2021 року відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням компенсації втрати частини доходів
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У Кам`янському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перебуває пенсійна справа ОСОБА_1 . Означені документи були подані з метою реалізації його законної вимоги, як пенсіонера, на поновлення та подальше отримування пенсії у місті Кам`янське, починаючи з моменту припинення, з 01.03.2021, а також з урахуванням норм законодавства, які діють на час поновлення виплати пенсії, у розмірі передбаченому законодавством, з усіма індексаціями, перерахунками та надбавками, відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.
Проте, після поновлення пенсійних виплат, ОСОБА_1 було виявлено, що розмір його пенсії не відповідає законодавству, що підтверджується розрахунками поновлених пенсійних виплат.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача листом № 21955-14615/3-01/8-0400/25 від 12.05.2025 про те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 160/15054/22 не встановлено необхідність осучаснення розміру пенсійних виплат, а тому таке здійснюватися не буде.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, незважаючи на ту обставину, що індексація пенсій є законодавчо чітко визначеним механізмом автоматичного підвищення розміру виплат від держави, який дає можливість повністю або частково відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг за останній рік. Проведення такої індексації та перерахунку пенсій передбачено частиною другою статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат і додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з 1 березня 2025 року, як і в попередні роки, була проведена індексація пенсій для всіх категорій пенсіонерів. Так, у 2025 році коефіцієнт індексації становить 11,5 %. Таким чином, не було здійснено автоматичного підвищення розміру пенсійних виплат позивача, як це передбачається чинним законодавством.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV у редакції на час виникнення спірних правовідносин) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Як зазначено у статті 1 цього Закону, мінімальна пенсія це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком (абзац 8 частина друга статті 5 Закону № 1058-IV).
Згідно зі статтею 25 Закону № 1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = См х Вс / 100% х 12, де: Кс це коефіцієнт страхового стажу; См це сума місяців страхового стажу; Вс це визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування 1,08 %.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П це розмір пенсії, у гривнях; Зп це заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс це коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25цього Закону.
За положеннями абзаців 1, 2 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Відповідно до статті 7 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ Про Державний бюджет на 2015 рік установлено, що у 2015 році прожитковий мінімум в 2015 році для осіб, які втратили працездатність з 01 вересня становить 1074 гривні; відповідно до статті 7 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ Про Державний бюджет на 2016 рік установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2016 року 1074,00 грн, з 01 травня 1130,00 грн, з 01 грудня 1247,00 грн; відповідно до статті 7 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ Про Державний бюджет на 2017 рік установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2017 року 1247,00 грн, з 01 травня 1312,00 грн, з 01 грудня 1373,00 грн; відповідно до статті 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ Про Державний бюджет на 2018 рік установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2018 року 1373,00 грн, з 01 липня 1435,00 грн, з 01 грудня 1497,00 грн; відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VІІІ Про Державний бюджет на 2019 рік установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2019 року 1497,00 грн, з 01 липня 1564,00 грн, з 01 грудня 1638,00 грн; відповідно до статті 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 249-ІХ Про Державний бюджет на 2020 рік установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2020 року 1638,00 грн, з 01 липня 1712,00 грн, з 01 грудня 1769,00 грн; відповідно до статті 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ Про Державний бюджет на 2021 рік установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2021 року 1769,00 грн, з 01 липня 1854,00 грн, з 01грудня 1934,00 грн; відповідно до статті 7 Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ Про Державний бюджет.
Відповідно до положень законодавства, викладених у ст. ст. 28, 42 Закону № 1058-IV, чітко встановлено, що перерахунок (підвищення розміру) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України автоматично, незалежно від наявності заяви пенсіонера про перерахунок (підвищення розміру) пенсії. Разом з тим, відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Окрім цього, Законом № 2148 було доповнено статтю 2 Закону № 1282 новою частиною, за змістом якої індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. З 01.10.2017 відповідно до Закону № 2148 розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ. Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства від 15.02.2022 № 2040-ІХ у частині другій статті 42 Закону № 1058 абзац перший після слів індексації пенсії щороку доповнено словами і цифрою з 1 березня; в абзаці четвертому слова Розмір, дата замінено словом Розмір.
Таким чином, до 11.10.2017 індексація пенсії проводилася відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, тобто в порядку, передбаченому Законом №1282 та Порядком № 1078, а з 11.10.2017 в порядку, визначеному частиною другою статті 42 Закону № 1058.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу, з 01.03.2022 року у розмірі передбаченому законодавством з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками, передбаченими для осіб які досягли віку 75 років, починаючи з моменту виникнення такого права, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а також з подальшими осучасненням розміру пенсії відповідно до пенсійної реформи України, підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Стосовно компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-III) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст. 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону №2050-III).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-III).
Відповідно до ст. 7 Закону №2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.
Водночас суд зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №240/186/20.
З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати задоволенню не підлягають.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 у справі № 160/17159/25 в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у ненарахуванні компенсації втрати частини доходів та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати ухвалено з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з частинами 1, 2 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 в адміністративній справі №160/17159/25 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 в адміністративній справі №160/17159/25 - скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахуванні та не виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
В іншій частині позовних вимог рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 в адміністративній справі №160/17159/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Чабаненко