КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року місто Київ № 320/53226/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоус А.Ю. розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття позивача на військовий облік;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції закону, що діяв станом на день виключення позивача з військового обліку); 
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації та направлення до військової частини для проходження військової служби; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в частині зарахування позивача до списків військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та звільнити з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.10.2000 року він був виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із вчиненням особливо тяжкого злочину), про що свідчить запис в Тимчасовому посвідченні № НОМЕР_2 від 14.10.2014, виданому ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначає, що він не є військовозобов`язаним, у зв`язку з чим на нього не розповсюджуються норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. 15 вересня 2025 року дорогою на роботу позивача без жодної правової підстави зупинили працівники поліції та ТЦК та СП і примусово доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач письмово відмовився від проходження ВЛК та вимагав пояснити підставу його незаконного утримання, однак жодних пояснень не отримав. 17.09.2025 працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомили позивача, що без його згоди та без його участі були оформлені всі документи для його призову на військову службу та йому надали: висновок КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» від 16.09.2025 про нібито проведення йому рентгену легень; довідку про персональні дані та документи, які містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 15.09.2025 № 150920521362628900001, видану ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Будь-яких інших документів, у тому числі, направлення на ВЛК, висновку про проходження ВЛК, наказу про призов на військову службу, мобілізаційного розпорядження позивачу не надавали та з ними не ознайомлювали. 17.09.2025 позивача примусово відправили до селища Гончарівське Чернігівської області до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, де в нього взяли паспорт на оформлення документів, але які документи були в результаті оформлені позивачу не відомо. Згодом йому видали зарплатну картку військовослужбовця та усно повідомили, що його було зараховано до 3 батальйону 12 роти військової частини НОМЕР_1 , однак з наказом про зарахування до особового складу військової частини позивача не ознайомлювали та його копію не надали. Пізніше, після завантаження застосунку «Резерв+», позивачу стало відомо, що протоколом ВЛК від 16.09.2025 №2025-0916-1229-2950-0 його було визнано придатним до проходження військової служби, 17.09.2025 його було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 та було знято з військового обліку у зв`язку з прийняттям на військову службу за мобілізацією (абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Однак, жодних документів на взяття на військовий облік позивач не подавав та військово-лікарської комісії чи медичного обстеження не проходив, а тому абсолютно всі документи про взяття його на військовий облік, проходження ВЛК та про призов на військову службу були повністю сфабриковані та видані без його участі та згоди. Таким чином, на думку позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 безпідставно та протиправно повторно взяв позивача на військовий облік після виключення з такого обліку ще в 2000 році, незаконно видав наказ про призов на військову службу без фактичного проходження медичного огляду (ВЛК) та неправомірно вніс недостовірні відомості про персональні дані позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_4 військовою частиною НОМЕР_1 МО України був протиправно виданий наказ про зарахування позивача до списків особового складу частини.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів.
Також, ухвалою витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 наказ про призов ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією та у Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України наказ про зарахування ОСОБА_1 до особового складу на відповідну посаду.
На виконання вимог ухвали суду від 01.12.2025 військовою частиною НОМЕР_1 надано витяги з наказів. В заяві просив поновити процесуальний строк для подання витребуваних документів.
Суд, дослідивши подану заяву та додані до неї матеріали, дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення. З урахуванням наведених обставин, суд визнав причини пропуску процесуального строку поважними, у зв`язку з чим продовжив відповідачу строк для подання доказів та долучив подані докази до матеріалів справи.
Відповідачі правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , позивач 19.09.2000 ІНФОРМАЦІЯ_7 виключений з військового обліку згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
З наданого суду скріншота із застосунку “Резерв+” ОСОБА_1 вбачається, що з 17.09.2025 він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 . В розділі “категорія обліку” зазначено “не військовозобов`язаний”, також міститься відмітка «знято», постанова ВЛК «придатний», дата ВЛК « ІНФОРМАЦІЯ_9 », номер протоколу ВЛК « 2025-0916-1229-2950-0» (документ сформовано 10.10.2025, дані уточнено 10.10.2025). 
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2025 №273 ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 17 вересня 2025 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2025 №284 ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , з метою навчання базової загальновійськової підготовки з 28.09.2025.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2025 №287 ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив частину (перебував у відрядженні до військової частини НОМЕР_3 , з метою навчання базової загальновійськової підготовки) з “29” вересня 2025 року. Знято зі всіх видів забезпечення з 29 вересня 2025 року.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2025 №298 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 08 жовтня 2025 року.
Вважаючи протиправним взяття на облік та призов на військову службу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною п`ятою статті 33 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Таким чином, із аналізу наведених приписів чинного законодавства випливає, що відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію бази даних, які до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином, на відповідача покладено обов`язок щодо внесення до Реєстру достовірних та актуальних відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з частиною п`ятої статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” встановлено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту “г” частини 5 статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у редакції, чинній на момент внесення запису до тимчасового посвідчення позивача щодо виключення позивача з військового обліку) було передбачено, що виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.
Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” статтю 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” викладено в новій редакції.
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у редакції, чинній у момент спірних правовідносин) установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом; 6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів “й” або “к” пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Отже, судом встановлено, що стаття 37 зазначеного Закону зазнала змін, і чинна на момент виникнення спірних правовідносин редакція частини шостої статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Перелік підстав для виключення з військового обліку, визначений чинною редакцією статті 37 Закону, є вичерпним.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що з набранням чинності змін до статті 37 Закону № 2232-XII, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, щодо якої чинна редакція закону не передбачає підстав для виключення з військового обліку.
Щодо посилання позивача на те, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України внесені зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на нього не розповсюджуються суд зазначає таке.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2026 року в справі № 280/6524/24 зазначив, що «Унесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
У зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.»
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами у цій справі правовідносини виникли після внесення відповідних змін до Закону №2232-XII.
Отже, за чинними нормами статті 37 Закону № 2232-XII позивач не підпадає під категорію осіб, які можуть бути виключеними з військового обліку.
Обов`язок відповідача як органу ведення Реєстру полягає у внесенні до нього актуальних та достовірних відомостей, що відповідають чинному правовому регулюванню.
За таких обставин внесення до Реєстру відомостей про виключення позивача з військового обліку з підстави, яка не передбачена чинною редакцією закону, є неможливим.
Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття позивача на військовий облік та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції закону, що діяв станом на день виключення позивача з військового обліку).
Щодо доводів позивача про порушення процедури проведення медичного огляду суд зазначає таке.
Згідно з частиною п`ятої статті 22 Закону України № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає:
механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;
порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;
процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
На виконання даної норми постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).
Згідно з пунктом 70 Порядку № 560 порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.
Пунктом 72 Порядку № 560 передбачено, що рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Згідно з пунктом 73 Порядку № 560 рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_10 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку.
Відповідно до пункту 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Пунктом 75 Порядку № 560 передбачено, що придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони.
У силу вимог пункту 76 Порядку № 560 документально оформлені результати проходження резервістом або військовозобов`язаним медичного огляду військово-лікарської комісії доставляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки не пізніше ніж протягом наступного дня після винесення рішення (постанови) про придатність резервіста або військовозобов`язаного до військової служби.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).
Відповідно до розділу І гл. 1 п. 1.2. Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року N 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті (пункт 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402).
Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402).
Суд зазначає, що рішення щодо придатності особи до військової служби приймається військово-лікарською комісією, а не територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
ВЛК є окремим суб`єктом владних повноважень, наділеним спеціальною компетенцією у сфері військово-лікарської експертизи.
Верховний Суд у постанові від 26.02.2025 у справі №240/13173/22 зазначив, що перевірка рішення госпітальної (гарнізонної) ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК. Оскільки остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань, ВЛК регіону чи ЦВЛК (в межах справи) не приймали, тому позивач не дотримався вимог Положення № 402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог адміністративного позову.
Суд враховує доводи позивача про те, що він фактично не проходив ВЛК, а відомості про його придатність, на його думку, були внесені без його участі.
Водночас зі скріншота із застосунку «Резерв+» убачається наявність відомостей про постанову ВЛК «придатний», дату ВЛК 16.09.2025 та номер протоколу ВЛК « 2025-0916-1229-2950-0».
Суд оцінює зазначений скріншот не як доказ медичної правильності постанови ВЛК чи фактичного проходження позивачем усіх етапів медичного огляду, а як доказ наявності у Реєстрі відомостей про постанову ВЛК щодо придатності позивача до військової служби.
Вказані відомості про придатність позивача до військової служби не скасовані, не змінені та не визнані протиправними в установленому законом порядку.
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ВЛК вищого рівня або Центральної ВЛК, а також доказів скасування чи зупинення дії постанови ВЛК про придатність.
Суд звертає увагу, що позовні вимоги позивача зводяться до незгоди з діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо належного медичного обстеження позивача, та, як наслідок, подальшого призову позивача.
ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідна військово-лікарська комісія є різними суб`єктами владних повноважень, які наділені різними функціями в різних сферах правовідносини, а тому їх правове ототожнення помилкове.
У свою чергу, ні дії військово-лікарської комісії, яка проводила медичне обстеження позивача та яка повинна забезпечити медичний огляд, ні сама довідка/ постанова військово-лікарської комісії за результатами проходження ВЛК позивачем не оскаржуються.
За таких обставин перевірка правомірності дій ВЛК та постанови ВЛК у межах цієї справи фактично змінювала б предмет спору та здійснювалася б без участі належного суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, якщо позивач вважає, що його права порушені непроведенням або неналежним проведенням медичного огляду, належним способом захисту є оскарження відповідної постанови ВЛК та/або дій ВЛК у встановленому законом порядку.
Отримавши чинний висновок військово-лікарської комісії з висновком про придатність позивача до військової служби, яку ІНФОРМАЦІЯ_2 не вправі ревізувати, відповідач не міг діяти в інший спосіб, окрім прийняття наказу про мобілізацію позивача.
Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Аналогічно проведення медичного огляду особи військово-лікарською комісією в порядку, визначеному Положення №402, також не впливатиме на відновлення порушеного права позивача в контексті порушеної процедури призову позивача на військову службу, яка є, власне, предметом спору в цій справі.
Таким чином, факт непроходження або неналежного проходження медичного огляду під час призову сам по собі не свідчить про непридатність особи до військової служби та не є самостійною підставою для звільнення з військової служби.
Водночас навіть доведеність окремих процедурних порушень під час призову не означала б автоматичної наявності підстав для звільнення позивача з військової служби в межах обраного ним способу захисту, оскільки після зарахування до списків особового складу військової частини припинення військової служби здійснюється в порядку та з підстав, визначених спеціальним законодавством.
Позивач не надав доказів наявності в нього чинної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, бронювання, встановленої інвалідності, чинної постанови ВЛК про непридатність до військової служби або інших обставин, які б унеможливлювали його призов.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації та направлення до військової частини для проходження військової служби є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2025 №273 суд зазначає, що цей наказ є актом індивідуальної дії, який реалізований шляхом зарахування позивача до списків особового складу військової частини.
Після зарахування особи до списків особового складу виникають правовідносини проходження військової служби, припинення яких здійснюється в порядку та з підстав, визначених спеціальним законодавством.
Скасування наказу про зарахування саме по собі не є передбаченою законом підставою для звільнення з військової служби та не замінює спеціальну процедуру припинення військової служби.
Оскільки суд не встановив протиправності наказу про призов, а також не встановив наявності в позивача передбачених законом підстав для звільнення з військової служби, підстави для скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2025 №273 відсутні.
Вимоги про виключення позивача зі списків особового складу та звільнення його з військової служби є похідними від вимог про скасування наказів, які суд визнав необґрунтованими, а тому також не підлягають задоволенню.
Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Відомості про сторони та інших учасників справи: 
позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 );
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ).
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоус А.Ю.