Справа № 523/6039/26
Провадження №2/523/4769/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:
головуючого – судді Малиновського О.М. 
за участю секретаря – Березніченко В.Є.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, 
ВСТАНОВИВ

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 46 566грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2025р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №71713951 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000гривень, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,300% в день (процентна ставка/фіксована), зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту. 
15.04.2025р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №14716534 до договору кредиту №71713951 за умовами якого розмір кредиту був збільшений на 6000грн., тобто до 8000грн. 
Позикодавець зобов`язання за Договором та додатковою угодою виконав у повному обсязі, передав позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Боржник свої зобов`язання за Договором №71713951 не виконав, в зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 26 626грн., що складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 8000,00грн., заборгованості за відсотками – 2 326грн., заборгованості по комісії в розмірі 300грн., заборгованості за неустойкою в розмірі 16000грн. 
27.03.2025р. між TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладений Договір факторингу №27/03/25 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором кредиту №71713951 від 14.04.2025р. 
Окрім цього, 10.05.2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №9040216 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500гривень, строком користування на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,0% в день. 
17.05.2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 9040216 від 10.05.2025р. за умовами якого сторони збільшили суму кредиту до 2000грн., що в загальному розмірі склала 5500грн., строком користування 360 днів. 
Позикодавець зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, передав позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Боржник свої зобов`язання за Договором№ 9040216 та додаткової угоди не виконав, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 19 940грн., що складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 5500грн., заборгованості за відсотками – 6600грн., заборгованості за неустойкою в розмірі 7840грн. 
16.01.2026р. між TOB« Авентус Україна» та позивачем укладений Договір факторингу № 16012026 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором кредиту № 9040216 від 10.05.2025р. та додаткової угоди до нього. 
Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. 
Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 01.04.2026р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін яку скеровано за місцем реєстрації відповідача.
Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України від відповідача в особі його представника – адвоката Тисячник Р.Р. 05.05.2026р. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено факту переуступки права вимоги по кредитним договорам, так як не додані реєстри боржників. Позивачем не дані докази, які б підтверджували укладання кредитних договорів. Матеріали справи не містять доказів перерахування грошових коштів. Позивачем нараховані проценти за кредитним договором поза межами строку його дії. Нарахування комісії та неустойки було проведено незаконно. 
08.05.2026р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому представник просить відхилити заперечення представника відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
11.05.2026р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
За обставин зазначених вище, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. 
Судом встановлено, що 14.04.2025р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №71713951 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000гривень, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,300% в день (процентна ставка/фіксована), зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту. 
15.04.2025р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №14716534 до договору кредиту №71713951 за умовами якого розмір кредиту був збільшений на 6000грн., тобто до 8000грн. 
Договір та додаткова угода були укладені між сторонами в електронному вигляді та підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 72651 та 00806. 
Позикодавець зобов`язання за Договором та додатковою угодою виконав у повному обсязі, передав позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Факт перерахування кредитних грошових коштів в розмірі 2000грн. та 6000грн. підтверджено довідками ТОВ «ФК «Фінекспрес» з яких слідує, що кошти були перераховані отримувачу – ОСОБА_2 на картку № НОМЕР_1 , номер якої збігається з номером картки зазначеної у кредитному договорі.
27.03.2025р. між TOB«1безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладений Договір факторингу №27/03/25 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором кредиту №71713951 від 14.04.2025р. 
Боржник свої зобов`язання за Договором №71713951 не виконав, в зв`язку з чим, позивачем проведений розрахунок заборгованість на суму 26 626грн., що складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 8000,00грн., заборгованості за відсотками – 2 326грн., заборгованості по комісії в розмірі 300грн., заборгованості за неустойкою в розмірі 16000грн. 
Також матеріалами справи встановлено, що 10.05.2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №9040216 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500гривень, строком користування на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,0% в день. 
17.05.2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 9040216 від 10.05.2025р. за умовами якого сторони збільшили суму кредиту до 2000грн., що в загальному розмірі склала 5500грн., строком користування 360 днів.
Позикодавець зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, передав позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника.
Факт перерахування грошових коштів підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з якого слідує, що грошові кошти в розмірі 3500грн. та 2000грн. були перераховані на картку № НОМЕР_2 , номер якої збігається з номером картки зазначеної у кредитному договорі. 
16.01.2026р. між TOB« Авентус Україна» та позивачем укладений Договір факторингу № 16012026 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором кредиту № 9040216 від 10.05.2025р. та додаткової угоди до нього.
З наданого позивачем розрахунку слідує нарахування заборгованості за Договором№ 9040216 та додатковї угоди на суму 19 940грн., що складається із: заборгованості за основною сумою боргу – 5500грн., заборгованості за відсотками – 6600грн., заборгованості за неустойкою в розмірі 7840грн. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За таких обставин, з огляду на встановлений факт односторонньої відмови від виконання кредитного зобов`язання, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню в частині стягнення суми боргу за кредитними договором № 71713951 в розмірі 8000грн. та за кредитним договором № 9040216 в розмірі 5500грн. 
Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено переуступки права вимоги по кредитним договорам, не надані докази, які б підтверджували укладання кредитних договорів та доказів перерахування грошових коштів, суд відхиляє з огляду на встановлені та підтверджені обставини. При цьому відповідачем не спростовано, що зазначений у кредитних договорах номер кредитної картки не належать йому, а так саме і не зарахування на картку грошових коштів. 
Не заслуговують на уваги твердження представника відповідача про нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору № 71713951, з огляду та те, що розрахунок процентів відповідає, як визначеному розміру процентів, так і строку обумовленому у договорі. 
Щодо стягнення неустойки за кредитним договором № 71713951 в розмірі 16000грн. та за кредитним договором № 9040216 в розмірі 7840грн.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки відповідач уклав договори кредиту 14.04.2025р. та 10.05.2025р., тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена до тепер, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України нарахована неустойка за кредитним договором № 71713951 в розмірі 16000грн. та за кредитним договором № 9040216 в розмірі 7840грн. стягненню не підлягає. 
Не піддлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення з відповідача суми комісії за надання кредиту № 71713951 в розмірі 300рн. з огляду на таке.
Так, з пункту 2.2.4.. кредитного договору вбачається, що Комісія, пов`язана із наданням Кредиту складає 15% від суми кредиту.
Водночас, згідно ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.
Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Тобто, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно.
За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 300грн. не підлягають задоволенню.
Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1631грн.(22 426грн. х 100 : 46 566грн. = 49%; 3328грн. х 49% : 100).
Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268,279 ЦПК України, 

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»:
за кредитними договором № 71713951 заборгованість по тілу кредиту в розмірі 8000грн., заборгованість по процентам в розмірі 2326грн.;
за кредитним договором № 9040216 заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5500грн., заборгованість по процентам в розмірі 6600грн.; 
судовий збір в розмірі 1631грн.
В частині позовних вимог про стягнення неустойки та комісії – відмовити. 
Учасники справи:
Позивач: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;
Відповідач: ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне рішення суду складено 13 травня 2026р.

Суддя