ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2026 р. Справа№ 910/2911/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Отрюха Б.В.
суддів: Пантелієнка В.О. 
Остапенка О.М. 

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:
від ПАТ АБ «Укргазбанк» : Семенченко Р.О. - за довіреністю №142 від 02.05.24

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» основної грошової винагороди арбітражного керуючого (суддя Яковенко А.В., повний текст ухвали складено та підписано - 31.12.2025)

за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс ЛТД»
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 (суддя Яковенко А.В., повний текст ухвали складено та підписано - 31.12.2025), зокрема, затверджено звіт арбітражного керуючого Гусара І.О. про нарахування та виплату грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс ЛТД» за період з 01.06.2025 по 30.11.2025 у розмірі 144 000,00 грн; стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві на користь Гусара Івана Олексійовича 273 (двісті сімдесят три) грн. 60 коп. основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс ЛТД» за період з 01.06.2025 по 30.11.2025; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь Гусара Івана Олексійовича 143 726 (сто сорок три тисячі сімсот двадцять шість) грн. 40 коп. основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс ЛТД» за період з 01.06.2025 по 30.11.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотанні про стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь Гусара Івана Олексійовича 143 726 (сто сорок три тисячі сімсот двадцять шість) гривень 40 коп. основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора банкрута за період з 01.06.2025р. по 30.11.2025р.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції без з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. ст. 30, 61 КУзПБ, ст. 526 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

16.04.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерний банк «Укргазбанк», відповідно до якого останній просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» основної грошової винагороди арбітражного керуючого без змін, яка таку що прийнята з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 апеляційну скаргу у справі № 910/2911/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.
19.01.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшла заява про долучення доказів сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 у справі № 910/2911/18 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2911/18 за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс ЛТД» про банкрутство; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.
26.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/2911/18.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 у справі № 910/2911/18, серед іншого, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 залишено без руху.
03.04.2026 через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 910/2911/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» основної грошової винагороди арбітражного керуючого та призначено до розгляду на 27.05.2026.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 27.05.2026 з`явилися представник ПАТ АБ «Укргазбанк».
Інші представники учасників даної справи 27.05.2026 у судове засідання не з`явилися; про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомили.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Необхідно вказати, що копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі № 910/3559/21 (910/2287/24) було надіслано учасникам справи в електронний кабінет, що підтверджується довідками про доставку електронного документа.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).
Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участі представника ПАТ АБ «Укргазбанк». 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Із матеріалів справи вбачається, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 відкрито провадження у справі № 910/2911/18. Визнано публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (ідентифікаційний код 23697280) кредитором товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» (ідентифікаційний код 13707994) на суму 109.879.653, 93 грн., з яких: 17.620, 00 грн. - вимоги першої черги, 109.643.278 грн. - вимоги четвертої черги, а 218.755, 93 грн. - вимоги шостої черги. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 03.04.18. Введено процедуру розпорядження майном боржника з 03.04.18. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Іванкова В.М. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 773 від 15.04.13). Призначено наступне - попереднє засідання суду у справі на 24.05.2018.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2018 визнано кредиторами товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» (ідентифікаційний код 13707994): публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (ідентифікаційний код 23697280) кредитором товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» (ідентифікаційний код 13707994) на суму 206.277.927, 28 грн., з яких: 21.144, 00 грн. - вимоги першої черги, 166.148.581,16 грн. - вимоги четвертої черги, а 40.108.202,12 грн. - вимоги шостої черги; Головне управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980) на суму 428.995,87 грн., з яких: 3.524, 00 грн. - вимоги першої черги, а 425.471, 87 грн. - вимоги шостої черги. Затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 206.706.923,15 грн. Визначено дату проведення підсумкового судового засідання у справі на 03.07.2018.
Постановою Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 припинено процедуру розпорядження майном товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» (ідентифікаційний код 13707994). Припинено повноваження розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Іванкова В.М. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 773 від 15.04.13). Визнано товариство з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» (ідентифікаційний код 13707994) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Іванкова В.М. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 773 від 15.04.13). Призначено судове засідання для розгляду поданого ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу боржника на 02.07.2019.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 визнано публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (ідентифікаційний код 23697280) кредитором товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» (ідентифікаційний код 13707994) на суму 19.851.260,16 грн., з яких: 3.524,00 грн. - вимоги першої черги, 7.253.204,85 грн. - вимоги четвертої черги, а 12.594.531,31 грн. - вимоги шостої черги.
05.12.2023 ухвалою Господарського суду міста Києва достроково припинено повноваження ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» арбітражного керуючого Іванкова В.М. Призначено ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 143 від 15.04.2013 року). Зобов`язано арбітражного керуючого Іванкова В.М. передати ліквідатору боржника арбітражному керуючому Гусару І.О. всю документацію та інші матеріали, що стосуються ліквідації товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД». Зобов`язано ліквідатора боржника надати суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс банкрута.
Як вбачається із матеріалів справи, 17.12.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ліквідатора про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування його витрат за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» з 01.06.2025 по 30.11.2025 та стягнення пропорційно з кредиторів.
За наслідками розгляду зазначеного вище клопотання арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди за вказаний період, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваної судової ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За звітом ліквідатором нараховано основну грошову винагороду за період виконання повноважень у справі з 01.06.2025 по 30.11.2025 у розмірі 144 000,00 грн.
Із долученого розрахунку вбачається, що основна грошова винагорода арбітражного керуючого в розмірі 144 000,00 грн нарахована ліквідатором виходячи із її мінімального розміру, визначеного ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік».
Ліквідатором проведено збори кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» шляхом опитування у порядку, визначеному Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.
Згідно з рішенням № 11/12-01 від 11.12.2025 зборами кредиторів ТОВ «АКРІС ЛТД» прийнято рішення схвалити звіт ліквідатора ТОВ «АКРІС ЛТД» арбітражного керуючого Гусара І.О. за період з 01.06.2025 по 30.11.2025; схвалити звіт про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат ліквідатора ТОВ «АКРІС ЛТД» арбітражного керуючого Гусара І.О. за період з 01.06.2025 по 30.11.2025 (ЗА - 166 148 581,16 голосів). Кредитор Головне управління ДПС у м. Києві не надав ліквідатору відповідей з питань порядку денного зборів кредиторів.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, будь-яких зауважень або заперечень щодо діяльності арбітражного керуючого Гусара І.О. у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД», а також щодо звіту арбітражного керуючого Гусара І.О. про нарахування та виплату грошової винагороди за період з 01.06.2025 по 30.11.2025 кредитором, зокрема Банком, зазначено не було.
За змістом ч.1 ст. 30 КУзПБ передбачено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУзПБ, розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень. Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 6 ст. 30 КУзПБ арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором. Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.
У випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.
Тобто, не виявлення ліквідатором в ліквідаційній процедурі майна боржника, чи інших його активів та грошових коштів, жодним чином не впливає на оплату його послуг.
Арбітражний керуючий виконує покладені на нього судом обов`язки та, відповідно, здійснює діяльність арбітражного керуючого на платній основі, а необгрунтована відмова арбітражному керуючому в можливості отримання гарантованої законом винагороди і тим самим примушення його виконувати повноваження з відсутності оплати праці суперечить ст. 43 Конституції України та ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 5011-50/438-2012 від 17.05.2018.
При цьому відмову від оплати винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить статті 43 Конституції України.
Якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу 6 частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, або взагалі відсутні, арбітражний керуючий не позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі, пропорційно розміру визнаних кредиторських вимог (висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012).
Таким чином, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, так і за ухвалою суду пропорційно сумам грошових вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 5002-17/1718-2011).
Згідно з викладеним у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 12/23-Б висновком про правильне застосування норм права, які регулюють питання нарахування, оплати та відшкодування витрат арбітражного керуючого (ліквідатора) і оплати його послуг (п. 44 вказаної постанови), не виявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації майна боржника чи інших його активів та грошових коштів жодним чином не впливає на оплату його послуг. А відмова судом у задоволенні клопотання арбітражного керуючого про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого за рахунок кредиторів за умови потенційної можливості виявлення майнових активів банкрута у майбутньому, а також за умови попереднього затвердження звітів про оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого нівелює стадію виконання судових рішень, якими встановлювалися і затверджувалися розміри послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого.
Також, Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/32824/15 відзначив, що ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.
За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.03.2023 року у справі № 908/1946/15-г, відхиляючи аргументи скаржника про відсутність підстав для вимог ліквідаторів щодо стягнення з кредиторів виплати грошової винагороди у заявлених розмірах через недоведення ліквідаторами часу, витраченого на вчинення ними окремих дій у ліквідаційній процедурі Боржника, суд зауважує, що положення статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства імперативно закріплюють щомісячний характер нарахування основної грошової винагороди за весь період виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень з оплатою цієї винагороди у межах розміру, встановленого законом (частина друга статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства), що встановлюється ухвалою суду.
Кредитори за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з належним виконанням покладених на нього функцій, з розміром оплати праці арбітражного керуючого вправі були подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвали суду про затвердження звітів про нарахування і виплату грошової винагороди, чого у цій справі не встановлено.
Крім того, пункт 14.1.226. статті 14 Податкового кодексу України визначає: самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Отже, відповідно до приписів Податкового кодексу України поняття незалежна професійна діяльність визначене через термін «самозайнята особа».
Відтак, надання послуг арбітражного керуючого, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, повинно відбуватися на платній основі.
Кредитори як споживачі послуг арбітражного керуючого, які очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий в свою чергу правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, оплата грошової винагороди у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.
Враховуючи наведене, поданий звіт, рішення зборів кредиторів № 11/12-01 від 11.12.2025, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для затвердження поданий звіт ліквідатора у зв`язку з тим, що кредиторами не наведено жодних підстав для відмови у схваленні вказаного звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди, не зазначено зауважень щодо його роботи, і не наведено інших недоліків. 
Так, у зв`язку з відсутністю у боржника майна або коштів, за рахунок яких арбітражний керуючий може отримати компенсацію витрат та сплату основної грошової винагороди, така винагорода може бути сплачена за рахунок кредиторів пропорційно розміру визнаних кредиторських вимог.
Судом встановлено, що комітетом кредиторів у даній справі не створювався фонд для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.
Відповідно до затвердженого реєстру вимог кредиторів ТОВ «АКРІС ЛТД», кредиторами у справі № 910/2911/18 є наступні особи:
- Головне управління ДПС у м. Києві з кредиторськими вимогами у загальному розмірі 428 995,87 грн., що складає 0,19% від загального розміру кредиторських вимог;
- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» з кредиторськими вимогами у загальному розмірі 226 129 187,44 грн., що складає 99,81 % від загального розміру кредиторських вимог.
За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про те, що грошова винагорода арбітражного керуючого Гусара І.О. за виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» за період з 01.06.2025 по 30.11.2025 у розмірі 144 000,00 грн, яка не відшкодовувалася під час ліквідаційної процедури, підлягає стягненню з кредиторів, зокрема з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (99,81 %) у сумі 143 726,40 грн.
Відтак, місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь Гусара Івана Олексійовича 143 726,40 грн основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» за період з 01.06.2025 по 30.11.2025, враховуючи схвалення самим звіту ліквідатора про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за вказаний період, що підтверджується рішенням (повідомленням №-132/39521/2025 від 11.12.2025), яке міститься в матеріалах справи, з таким погодився і суд апеляційної інстанції.
При цьому, суд першої інстанції, висновки якого вважає вірними і апеляційний господарський суд, правомірно відхилив аргументи кредитора на клопотання ліквідатора про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування його витрат за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС ЛТД» з 01.06.2025 по 30.11.2025 та стягнення пропорційно з кредиторів, оскільки у вказаних діях ПАТ АБ «Укргазбанк» вбачаються ознаки суперечливої поведінки, що підтверджується доказами наявними у справі. 
Таким чином, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 у справі № 910/2911/18 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» основної грошової винагороди арбітражного керуючого залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Справу № 910/2911/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови складено та підписано 08.06.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх 

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко