ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	 	Справа № 380/8377/25 пров. № А/857/30761/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року (суддя Москаль Р.М., м.Львів), -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – ГУПФ) в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ о/р № НОМЕР_1 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » від 25.12.2024 (далі – Рішення);
зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі – Закон №3723-ХІІ), виходячи із 90% від загальної суми заробітної плати, зазначеної у довідці від 05.12.2024 № 2603-вих-509 виданої Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі – Довідка, УСЗ, Департамент відповідно), з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме - з 19.12.2024 року, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення ГУПФ про перехід на пенсію за Законом №3723-ХІІ відповідно до заяви від 19.12.2024. Зобов`язано ГУПФ перевести ОСОБА_1 з 01.01.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, кожен у відповідній частині, його оскаржили сторони, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять позивач: скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю; відповідач: у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачу вже призначалась пенсія згідно Закону №3723-ХІІ з 11.03.2003 з відповідним окладом держслужбовця. З 01.03.2019 була переведена на пенсію за віком згідно Закону №1058-IV, тому підстави для переведення на пенсію згідно Закону №3723-ХІІ з урахуванням нової довідки про складові заробітної плати державного службовця відсутні. 
Позивач в свою чергу в апеляційній скарзі зазначає, що зміни, які були внесені до Закону України «Про державну службу» (далі – Закон №889-VIII) стосуються призначення пенсії, тоді як підстави та порядок перерахунку пенсії державним службовцям регулює статті 37- 1 Закону №3723-ХІІ, положення якої щодо перерахунку пенсії не зазнали змін.
Сторони відзивів на апеляційні скарги не подали.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача не може бути задоволена, наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що той факт, що позивачка раніше отримувала пенсію держслужбовця згідно Закону №3223-ХІІ, не позбавляє її права перейти на пенсію держслужбовця за нормами Закону № 889-VIІ. 
Такі висновки суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
В частині відмови у задоволенні позову, то цей суд вказав, що при «поверненні» особи (котрій раніше вже було призначено такий вид пенсії) з пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV на пенсію державного службовця на підставі Закону №3723-ХІІ, її розмір не обчислюється «по новому» на підставі про відомостей про заробіток за відповідною посадою станом на дату «повернення» (в цій справі - довідок від 01.04.2024), а встановлюється розмір пенсії, отримуваний до такого переведення (з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява).
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду у Львівській області (далі ГУПФ-1), з 11.03.2003 отримувала пенсію за віком відповідно до Закон № 3732-XII.
З 01.03.2019 ОСОБА_1 за її заявою переведена на пенсію за віком згідно положень Закону №1058-IV.
19.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ-1 із заявою про перехід із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону № 3732-XII. До заяви долучила лист-Довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на листопад 2024 від 05.12.2024 № 2603-вих-509, видану УСЗ.
25.12.2024 ГУПФ за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.12.2024 прийняло Рішення, відповідно до якого відмовило позивачці в переведенні на пенсію відповідно до Закону № 3732-XII. Це рішення мотивоване тим, що з матеріалів електронної пенсійної справи видно, що з 11.03.2003 заявниця отримувала пенсію відповідно до Закону № 3732-XII. На підставі особистої заяви з 01.03.2019 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. За таких обставин, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 3732-XII.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом № 3723-ХІІ, зокрема, статтею 37 цього Закону.
10 грудня 2015 року прийнято Закон № 889-VIII, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. У зв`язку з набуттям з 01 травня 2016 року чинності зазначеним Законом, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які:
а) досягли певного віку;
б) мають передбачений законодавством страховий стаж;
в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17, від 11 квітня 2023 року у справі № 1.380.2019.003855.
Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14 вересня 2016 року № 622, яка застосовується з 01 травня 2016 року (далі - Порядок № 622).
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII:
- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;
- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.
При цьому відповідно до пункту 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частиною першою статті 28 Закону № 1058-ІV, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723-XII, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року зберігається за особами, які відповідають умовам, визначеним пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та статтею 37 Закону №3723-ХІІ.
Разом з тим наведені положення регулюють питання первинної реалізації права на призначення пенсії державного службовця особами, за якими таке право було збережено після набрання чинності Законом №889-VIII, проте не передбачають можливості повернення до того самого виду пенсії державного службовця, який уже був призначений та виплачувався особі, із визначенням нового розміру такої пенсії за новими показниками заробітної плати.
Як уже вказано вище, позивачка до 2019 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ. Надалі з 2019 року її було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Таким чином, право на пенсію державного службовця ОСОБА_1 вже було реалізовано, а пенсія відповідно до Закону №3723-ХІІ їй була призначена задовго до набрання чинності Законом №889-VIII.
Звертаючись 19.12.2024 до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ з урахуванням Довідки, позивачка фактично порушила питання про повернення до раніше вже призначеної пенсії за віком державного службовця із визначенням її розміру на підставі нової довідки про складові заробітної плати після того, як право на такий вид пенсійного забезпечення вже було реалізовано.
Виходячи з наведеного, слід вказати, що сама лише обставина, що позивачка визначила своє звернення як заяву про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця, не є визначальною для правильного вирішення спору. Для цілей правозастосування вирішальне значення має правова природа відповідного звернення.
Позивачці вже була призначена пенсія відповідно до Закону №3723-ХІІ, яку вона отримувала до 2019 року. Зазначене підтверджується також і тим, що разом із заявою від 19.12.2024 позивачка подала нову Довідку-лист про складові заробітної плати, складену станом на листопад 2024 року.
Зазначене свідчить, що звернення позивачки було спрямоване не на поновлення виплати пенсії державного службовця у раніше визначеному розмірі, а на визначення пенсії державного службовця на підставі нових документів та нових показників заробітної плати.
Відтак подана позивачкою заява за своєю правовою природою фактично спрямована на повернення до раніше вже призначеної пенсії за віком державного службовця із визначенням її розміру на підставі нової довідки про складові заробітної плати після того, як право на такий вид пенсійного забезпечення вже було реалізоване.
Аналогічні правовідносини були предметом розгляду Верховного Суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №523/9208/17.
Узагальнюючи, необхідно вказати, що Закон №889-VIII, стаття 37 Закону №3723-ХІІ та Порядок №622 не містять норм, які б надавали особі право після переходу на інший вид пенсійного забезпечення повторно звернутися за призначенням пенсії державного службовця на підставі тих самих законодавчих положень, за якими таке право вже було реалізовано.
Наведені положення Закону №889-VIII гарантують збереження права на призначення пенсії державного службовця тим особам, які відповідають установленим законом умовам, проте не створюють правових підстав для повторного призначення пенсії державного службовця після того, як таку пенсію вже було призначено та особа перейшла на вид пенсійного забезпечення, що врегульований іншим Законом.
Отже, збереження права на призначення пенсії державного службовця відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII не може тлумачитися як надання особі права на повторне призначення пенсії державного службовця після того, як така пенсія вже була призначена та виплачувалася.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що Рішення відповідача відповідає вимогам законодавства, а висновки суду першої інстанції про наявність у позивачки права на повернення до раніше вже призначеної пенсії за віком державного службовця, є помилковими, оскільки в розглядуваній справі позивачка раніше вже отримувала саме пенсію за віком державного службовця, а її звернення спрямоване на повернення до цього самого виду пенсії із застосуванням нової довідки про заробітну плату. 
Вказані висновки апеляційного суду, узгоджуються із позицією Верховного Суду в аналогійній справі, що викладене у постанові від 03 червня 2026 року у справі №400/8750/24.
Таким чином, в розрізі застосованої судової практики, судом першої інстанції невірно було застосовано норми матеріального права в частині задоволених позовних вимог. Водночас, апеляційний суд не заперечує проти висновків суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову у відповідній частині. 
Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року в частині, якою позовні вимоги задоволено, скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич