УХВАЛА

21 травня 2026 року 
м. Київ
справа №120/16788/24
провадження № К/990/20067/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Жука А. В., Мацедонської В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,
у с т а н о в и в :
01 травня 2026 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд».
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю винесеного відповідачем наказу №462 о/с-оп від 25 липня 2024 року про звільнення позивача - сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 з посади пожежного-рятувальника караулу 10 державної пожежно-рятувальної частини (м. Гайсин) 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області за підпунктом 6 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року №593 (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу).
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 12 грудня 2025 року відмовив у задоволенні вимог адміністративного позову.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив повністю, рішення суду скасував, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним та скасував наказ №462 о/с-оп від 25 липня 2024 року, яким звільнено з посади пожежного-рятувальника караулу 10 державної пожежно-рятувальної частини (м.Гайсин) 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (м.Ладижин) з 25 липня 2024 року за підпунктом 6 пункту 176 (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) в цій частині.
Зобов`язав Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 на посаді пожежного-рятувальника караулу 10 державної пожежно-рятувальної частини (м.Гайсин) 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (м.Ладижин) з 25 липня 2024 року.
Стягнув з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 408501,73 (чотириста вісім тисяч п`ятсот одну) гривню 73 копійки, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
Допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді пожежного-рятувальника караулу 10 державної пожежно-рятувальної частини (м.Гайсин) 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (м.Ладижин) з 25 липня 2024 року.
Допустив до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області (ЄДРПОУ 38635397) на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору при апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області подало касаційну скаргу.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено.
Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв`язку з положеннями примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
За такого правового регулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Обґрунтовані покликання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі № 120/16788/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказ.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді А. В. Жук

В. Е. Мацедонська