Справа № 135/909/26
Провадження № 2/135/632/26

РІШЕННЯ
іменем України

29.06.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки 
1.1. Виклад позиції позивача
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року у розмірі 20 400 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 вересня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір кредиту № 12237-09/2024, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6 000 грн.
ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
23 грудня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 23122024, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки за зазначеним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за договором кредиту, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року у загальному розмірі 20 400 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 6 000 грн; процентами – 7 200 грн; неустойкою (штрафом) – 7 200 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки 2422 грн 40 коп. судового збору та 8 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
1.2. Позиція відповідачки. Відзив.
Відповідачка ОСОБА_1 у письмовому відзиві на позовну заяву вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 грн та процентами у розмірі 7 200 грн, а всього на загальну суму 13 200 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом) у розмірі 7 200 грн просить відмовити повністю. Також вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу слід зменшити до 1 000 грн.
Аргументуючи свою позицію щодо вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 200 грн відповідачка посилається на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого в період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а нарахована з 24 лютого 2022 року неустойка підлягає списанню кредитодавцем.
Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, вважає їх неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому виходячи з критерію розумності, на переконання відповідачки, витрати підлягають зменшенню.
ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
29 травня 2026 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача суд витребував докази від банківської установи, які надійшли на адресу суду 25 червня 2026 року.
Представник позивача Усенко М.І. у позовній заяві просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
17 червня 2026 року відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву (див. п. 1.2 цього Рішення). У відзиві відповідачка просила розгляд справи проводити за її відсутності.
Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки учасники справи належним чином реалізували свої процесуальні права та обов`язки.
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом 
10 вересня 2024 року ОСОБА_1 через вебсайт starfin.com.ua подала заявку-анкету на надання споживчого кредиту, у якій вказала свої персональні дані, номер мобільного телефону тощо (а. с. 6 - 8). Цього ж дня між ТОВ «Стар Файненс Груп» (товариство) та ОСОБА_1 (клієнт) в електронній формі через особистий кабінет позичальника, доступний на вебсайті starfin.com.ua та/або відповідному мобільному додатку чи іншому засобі інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Стар Файненс Груп», укладено договір про надання фінансового кредиту № 12237-09/2024 (а. с.11-18).
Кредитний договір підписано у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Стар Файненс Груп» про ідентифікацію та верифікацію позичальника під час оформлення договору (а. с. 19).
Графік платежів (а. с. 17 - 18), а також паспорт споживчого кредиту (а. с. 8 зворотна сторона – 10), паперові копії яких долучені до матеріалів справи, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. З цих документів убачається, що до складу загальних витрат за кредитом включено проценти за користування кредитом, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок і строки погашення кредиту, розмір та строки внесення платежів, а також наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи, відповідачка підтвердила ознайомлення з умовами кредитування та погодилася з ними. 
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 6 000 грн строком на 120 днів, починаючи з дати надання кредиту - 10.09.2024, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів, кінцева дата повернення - 01.01.2025; кредит надається клієнту в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (пп. 1.1, 1.2, 1.6).
Умовами кредитного договору визначено такий фінансовий механізм кредитування: проценти за користування кредитом – 1,00 % в день; у випадку прострочення платежів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості – на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежу, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості (пп. 1.4.1, 5.3).
10.09.2024 о 14:55:09 кошти в сумі 6 000 грн перераховано на карту № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі i.Pay.ua – 505773773, що підтверджується інформацією, яка надана ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3426_260217115848 від 17.02.2026 (а. с. 18 зворотна сторона).
09 червня 2026 року АТ «ПриватБанк» листом № 20.1.0.0.0/7-260602/103887-БТ (а.с. 95) повідомило суд, що на ім`я  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , на яку в період з 10.09.2024 по 15.09.2024 було зараховано коштів на суму 6 000 грн.
Відповідачка прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконувала в повній мірі. Це підтверджується розрахунком за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року (а. с. 20 зворотна сторона – 22), згідно з яким непогашена заборгованість відповідачки перед первісним кредитором становила у загальному розмірі 19 500 грн, яка складається з заборгованості за: за тілом кредиту – 6 000 грн; за процентами – 6 300 грн; за неустойкою (штрафом) – 7 200 грн.
23 грудня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 23122024, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 22 зворотна сторона – 27). Цього ж дня між сторонами був складений акт приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників (а. с. 28). ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжною інструкцією (а. с. 28 зворотна сторона).
Відповідно до копії витягу з реєстру боржників від 23 грудня 2024 року до договору факторингу № 23122024 від 23 грудня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року у загальному розмірі 19 500 грн, яка складається з заборгованості за: за тілом кредиту – 6 000 грн; за процентами – 6 300 грн; за неустойкою (штрафом) – 7 200 грн (а. с. 27 зворотна сторона).
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року надано розрахунок (а. с. 29), згідно з яким загальна сума заборгованості становить 20 400 грн, яка складається з заборгованості за: за тілом кредиту – 6 000 грн; за процентами – 7 200 грн; за неустойкою (штрафом) – 7 200 грн.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надала доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
4.1.Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину встановлені статтею 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин презюмується правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції та встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 цього Закону електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення їхніх цивільних прав і обов`язків і оформлена в електронній формі; такий договір укладається і виконується у порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України. 
Частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила оферту, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до цієї норми відповідь про акцепт, зокрема, може надаватися шляхом заповнення електронної форми з накладенням електронного підпису у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, або шляхом вчинення дій, які в інформаційній системі прямо визначені як прийняття пропозиції. 
За пунктами 12, 13 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і яка використовується як електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні. Згідно зі статтею 12 цього Закону електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд установив, що 10 вересня 2024 року відповідачка в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Стар Файненс Груп» подала електронну заявку на отримання кредиту, після чого до вказаного особистого кабінету відповідачки кредитодавець надіслав одноразовий ідентифікатор (цифровий код). Введення відповідачкою цього одноразового коду в інформаційній системі позивача слугувало підтвердженням її акцепту пропозиції укласти кредитний договір № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року в електронній формі. Зміст укладеного договору (графік платежів, паспорт споживчого кредиту) відображені у файлах особистого кабінету та роздруковані в матеріалах справи. 
Із зазначених документів убачається, що до моменту укладення кредитного договору відповідачці було надано інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема дані про реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, графік платежів, розмір і строки внесення обов`язкових платежів, а також наслідки невиконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що була обізнана з основними умовами кредитування та погодилася з ними.
Правові висновки щодо допустимості укладення цивільно-правових договорів у сфері споживчого кредитування в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів неодноразово висловлювалися у практиці Верховного Суду. Так, у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказано, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони, а договір, укладений за правилами Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні підходи викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. 
З урахуванням наведеного, а також того, що будь-яких позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним чи нікчемним у цій справі не заявлено, підстав вважати, що презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 ЦК України, спростована, суд не вбачає. Отже, кредитний договір № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року є належним чином укладеним в електронній формі, відповідає вимогам закону щодо форми правочину і є обов`язковими для виконання сторонами. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачці були перераховані кредитні кошти (загальна сума 6?000 грн) на вказаний нею банківський рахунок. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Отже відповідачка отримала за цим договором грошові кошти в обумовленому розмірі, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у встановлені строки.
4.2. Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Позивач на підтвердження набуття права вимоги за спірним зобов`язанням суду надав копію договору факторингу № 23122024 від 23 грудня 2024 року, укладеного між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», а також копію витягу з реєстру боржників до зазначеного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідачки від ТОВ «Стар Файненс Груп» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал».
За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року до відповідачки  ОСОБА_1 .
4.3. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. За пунктами 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року в розмірі 20 400 грн, яка, за поданим розрахунком, складається із заборгованості за тілом кредиту — 6 000 грн, за неустойкою (штрафом) – 7 200 грн. Подані позивачем договір та розрахунок заборгованості свідчать, що відповідачці надано кредит у сумі 6 000 грн строком на 120 днів (з 10.09.2024 по 07.01.2025).
Оцінивши подані розрахунки заборгованості, суд приходить до висновку, що вони є зрозумілими, узгоджуються з умовами кредитного договору та відображають структуру заборгованості. Щоденні нарахування процентів за договором здійснювалися виключно в межах строку його дії та за процентною ставкою, погодженою сторонами. Відповідачка не надала суду власного розрахунку заборгованості або інших належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем дані чи свідчили про повне або часткове погашення спірної суми понад зазначене в розрахунку.
З розрахунків заборгованості, які надані ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» вбачається, що останнім після належного переходу прав вимоги до відповідачки від ТОВ «Стар Файненс Груп» за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року здійснено нарахування, а саме проценти за користування кредитом за період з 24.12.2024 по 07.01.2025 включно у розмірі 900 грн, тобто в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, погодженою сторонами. Водночас за договором факторингу № 23122024 від 23 грудня 2024 року, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», до останнього перейшло, зокрема, право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 грн та процентами у розмірі 7 200 грн, а всього на загальну суму 13 200 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом) у розмірі 7 200 грн просить відмовити повністю, посилаючись на пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Суд бере до уваги, що відповідачка позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000 грн та процентами у розмірі 7 200 грн, а всього на загальну суму 13 200 грн визнала, і таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. За цих обставин суд вважає доведеними обсяг заборгованості за основним боргом та процентами за користування кредитними коштами; питання правомірності стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом), оцінюється окремо з огляду на приписи пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
4.4. Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу)
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за неустойкою (штрафом) у розмірі 7 200 грн.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Пунктом 5.3 кредитного договору № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року сторони погодили, що у випадку прострочення платежів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості – на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежу, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості. Отже, на рівні договору передбачено застосування неустойки (штрафу) як заходу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Водночас пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлює, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 зроблено висновок, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на зобов`язання, які виникають, зокрема, з договорів позики та кредитних договорів, у тому числі договорів про споживчий кредит. Верховний Суд зазначив, що законодавець запровадив спеціальні наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану, які полягають у звільненні позичальника від відповідальності за частиною другою статті 625 ЦК України та від обов`язку сплачувати неустойку, а також у списанні нарахованими з 24 лютого 2022 року сум неустойки та інших аналогічних платежів. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався і який діє на момент розгляду справи. Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли вже в умовах дії воєнного стану, а неустойка (штраф) у розмірі 7 200 грн, заявлена до стягнення, нарахована за прострочення виконання грошового зобов`язання в цей період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який виключає можливість стягнення з позичальника неустойки (штрафу) за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 24 лютого 2022 року, а отже нараховані суми вказаної неустойки (штрафу) підлягають списанню кредитодавцем. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідачки неустойки (штрафу) у розмірі 7 200 грн не підлягає задоволенню. 
Висновки
З урахуванням наведеного та встановленого судом невиконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Підлягає стягненню заборгованість у розмірі 13 200 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту — 6 000 грн та за процентами — 7 200 грн. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом), у розмірі 7 200 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення, слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат між сторонами
5.1. Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії: ордеру на надання правничої допомоги (а. с. 34); договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а. с. 32); акту № 881 від 11.05.2026 про надані послуги відповідно до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а. с. 32 зворотна сторона); детального опису наданих послуг до акту № 881 від 11.05.2026 (а. с. 33).
За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» надавалася професійна правова допомога адвокатським об`єднанням «Апологет» на підставі договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З вказаних вище наданих адвокатом документів слідує, що предметом наданої правничої допомоги є: усна консультація; ознайомлення з матеріалами кредитної справи; погодження правової позиції; складання позовної заяви; подання заяви до суду.
Враховуючи викладене вище, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмета спору та обсягу фактично наданих послуг, а також аргументи відповідачки щодо розміру таких витрат, суд вважає, що заявлені витрати є співмірними, обґрунтованими і пропорційними обсягу здійсненої роботи та наданої послуги.
Водночас витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зважаючи на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача задоволені частково на суму 13 200 грн і ця сума від суми позову (20 400 грн) складає 64,70 %, а тому з відповідачки до стягнення підлягає 5 176 грн витрат на професійну правничу допомогу (64,70% від 8 000 грн). Решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 824 грн слід залишити за позивачем.
Вказаний висновок суду повністю корелюється з правовими висновками, які викладені Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 752/17800/22 (провадження № 61-12052св24), від 16.09.2025 у справі № 359/10546/23 (провадження № 61-15942св24) та ухвалі від 02.10.2025 у справі № 568/1927/24 (провадження № 61-12034ск25). 
5.2. Щодо судового збору
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 19.05.2026 (а.с. 44).
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позов задоволено частково – у розмірі 13 200 грн із заявлених 20 400 грн, що становить 64,70 % від суми позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 722 грн 57 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 939 грн 83 коп. слід залишити за позивачем.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2–5, 7, 8, 10–13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263–265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 12237-09/2024 від 10 вересня 2024 року у розмірі 13 200 (тринадцять тисяч двісті) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 1 722 (одну тисячу сімсот двадцять дві) грн 57 коп. судового збору та 5 176 (п`ять тисяч сто сімдесят шість) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).
Ім`я (найменування) сторін:
- позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», місце знаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029, ЄДРПОУ 35234236;
- відповідачка –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складено та підписано суддею 29.06.2026. 
Суддя