Справа № 745/286/26 
Провадження № 2/745/213/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Смаль І.А.,
за участі секретаря судового засідання Шуляр І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Сосниця в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ: 

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.10.2019 року між ТОВ "Міолан" та відповідачем було укладено кредитний договір. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 34100,00 грн (тіло кредиту 10000,00 грн, відсотки 18100,00 грн, коміся - 1200 грн, штраф - 4800,00 грн), яку відповідач добровільно не сплачує. Внаслідок відступлення права вимоги, право вимоги до відповідача набув позивач. 
Після автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Стельмаха А.П.
04.05.2026 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
04.06.2026 проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи в зв"язку з призначенням судді Стельмаха А.П. суддею Чернігівського апеляційного суду (розпорядження керівника апарату Сосницького районного суду від 04.06.2026 №41).
Після проведення повторного автоматизованого розподілу справа надійшла на розгляд судді Смаль І.А. 
Ухвалою від 08.06.2026 суддею Смаль І.А. справу прийнято до свого провадження.
Відзив не подавався.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал"" не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, в ухваленні заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Кушнеренко Є.Ю. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника надійшла заява про розгляд справи у його та відповідача відсутність.
З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що 24.10.2019 року відповідач ОСОБА_1 ніби то підписав договір позики з ТОВ «Мілоан», кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і були надіслані на номер мобільного телефону Відповідача. У наданій копії договору відсутній підпис відповідача, в оспорюваних договорах відсутні наступні істотні умови, передбачені законодавством: не вказано мету отримання кредиту; не зазначено порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження дійсного отримання відповідачем грошових коштів за кредитними договорами. Не надано інформації з приводу відкриття рахунку для зарахування кредиту, відсутні докази користування відповідачем кредитними коштами, відсутня інформація про рух коштів (якщо такі були). Платіжне доручення від 24.10.2019 року, яке позивач додає до матеріалів справи не є документом, який би підтверджував отримання відповідачем коштів, оскільки жодного підтверджуючого підпису сторонами немає. Жодних дій, які б свідчили про визнання заборгованості, ОСОБА_2 не вчиняв, доказів на підтвердження його дійсного волевиявлення на укладення договорів позивачем не надано. По кожному із кредитних договорів вбачається, що позивачем не було вчинено дій, направлених на їх погашення. При цьому з копії розрахунку ТОВ «Мілоан» до Договору вбачається, що загальні витрати за кредитом становлять 200 грн., орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 6800 грн з врахуванням комісії за надання кредиту, але аж ніяк 24 100 грн., як зазначено у позовній заяві. При цьому, договір не містить умов щодо пролонгації/ автопролонгації строку користування позикою. За таких обставин, представник позивача просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача 8000 грн витрат на правову допомогу.

Дослідивши зібрані по справі докази суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити зі слідуючих підстав.

Наданий позивачем кредитний договір № 5438900 від 24.10.2019 року свідчить про те, що ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 11-15).
Пунктами 1.2-1.4 договору передбачено, що сума кредиту становить 10000 грн у валюті: українські гривні. Кредит надається строком на 28 днів з 24.10.2019 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 21.11.2019 року.
У пунктах 1.5.1, 1.5.2., 1.6. договору передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 1200 грн, яка нараховується за ставкою 12 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 5600 грн, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно з пунктом 6.1. договору він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через веб-сайт miloan.ua та/або відповідний мобільний додаток.
У розділі «Реквізити сторін» цього договору підписи позичальника та позикодавця, як у вигляді електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, так і у вигляді власноручного підпису відсутні.
Графік розрахунків, який є додатком № 1 до кредитного договору № 5438900 від 24.10.2019 також не містить підписів сторін (а.с. 16).
Згідно з довідкою про ідентифікацію, складеною представником ТОВ «Мілоан», Мотчаний А.Г., з якою, за твердженням сторони позивача, укладено договір № 5438900 від 24.10.2019, ідентифікована товариством. Акцепт договору ним підписано одноразовим ідентифікатором U52795, направленим 24.10.2019 року о 12:54:53 на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 17).
Відповідно до платіжного доручення № 2607224 ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу на рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 10000 грн з призначенням платежу - кредитні кошти від ТОВ «Міолан» згідно договору № 5438900 (а.с. 21).
Зазначене підтверджується також наданою довідкою АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якої на ім"я відповідача емітовано карту 5168742705460487 та на яку 24.10.2019 зараховано 10000 грн.
Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення, складеними ТОВ «Мілоан», товариством здійснено нарахування відсотків за кредитом, комісії за управління та обслуговування кредиту, комісії за надання кредиту з 24.10.2019 по 28.01.2020 (а.с. 22-23).
З виписки по особовому рахунку за кредитним договором вбачається, що ТОВ «Міолан» нараховано простроченого тіла кредиту 10000 грн, відсотків 18100 грн, комісії 1200 грн, пені 4800 грн, разом 34100 грн (а.с.24)
31.01.2020 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 46-МЛ, на умовах якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником (портфель заборгованості) (п. 1.1.) (а.с. 25-33). Цього ж дня ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників від 31.01.2020 за яким, згідно з вимогами п. 8.3 договору відступлення прав вимоги № 46-МЛ від 31.01.2020 року, кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора від 08 квітня 2021 року, складений за формою згідно із додатком № 1 до договору. Кількість боржників: 2562, загальна сума заборгованості: 37019633,93 грн (а.с. 42).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 46-МЛ від 31.01.2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № 5438900 від 24.10.2019 року в загальній сумі 34100 грн (а.с. 44).
Платіжною інструкцією від 31.01.2020 року підтверджується проведення оплати новим кредитором (ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») коштів за наведеним вище договором відступлення права вимоги № 46-МЛ в сумі 1739844,13 грн (а.с. 43).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Як свідчить зміст кредитного договору № 5438900 від 24.10.2019 року, в розділі «Реквізити сторін» підписи від імені позикодавця та позичальника відсутні, тобто відомості про підписання відповідачем правочину одноразовим ідентифікатором, або власноручним підписом не відображені. Графік розрахунків, який є додатком № 1 до договору, також не підписано.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Суд виходить з того, що позивачем не надано суду доказів того, що на виконання вимог ЗУ «Про електронну комерцію» відповідачем при підписанні договору було використано одноразовий ідентифікатор. Оцінюючи додану до позовної заяви довідку про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» відповідача, як клієнта банку, та направлення йому одноразового ідентифікатора U52795 (а.с. 17), суд виходить з того, що указаний документ не підтверджує використання відповідачем цього ідентифікатора та підписання ним кредитного договору електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.
Надана позивачем відомість про щоденні нарахування та погашення не є первинним документом, який підтверджує укладення кредитного договору на умовах, що зазначені у позовній заяві. Відомість є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором.
Також суд зазначає, що наданий договір взагалі не містить реквізитів банківського рахунку, на який повинні надаватися грошові кошти відповідачу.
Суду надана позивачем паперова копія електронного документа (кредитного договору), в якій підписи сторін у вигляді одноразових ідентифікаторів не відображені.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до ст. 5 цього Закону електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 7 Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
Частинами 1, 2 ст. 8 Закону передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (п. 12 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та п. 15 ч. 1 ст. 1 чинного ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в ЗУ «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Згідно із ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
За змістом позовної заяви розміщений в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує його (ідентифікатор) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).
Тобто, за обставинами цієї справи позивач мав довести, що відповідач не лише отримав на номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор, а і ввів цей ідентифікатор у спеціально відведене у договорі поле для його підпису. Наданий суду доказ - кредитний договір у паперовій копії не дозволяє візуально визначити спеціально відведене у договорі поле для його підпису позичальником.
З огляду на те, що ТОВ «Мілоан» було кінцевим отримувачем електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором від відповідача на підтвердження прийняття ним пропозиції укласти договір (оферти), відтак саме позивач мав технічну можливість надати докази отримання від нього зазначеного електронного повідомлення та відповідно підписання ним договору за допомогою одноразового ідентифікатору. Матеріали цієї справи доказів зазначеного не містять.
Отже, неможливо дійти висновку про підписання відповідачем кредитного договору, а також про те, що дії відповідача (реєстрація на сайті та отримання одноразового ідентифікатора на номер мобільного телефону), пов`язані саме з його наміром укласти кредитний договір.
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ товариством, суд враховує те, що воно є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
За таких обставин, ураховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідачем подано докази на понесення витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн, які просить стягнути з позивача.
При розподілі витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Витрати на професійну правничу допомогу позивача, які є складовою судових витрат в розумінні ст.133 ЦПК України, на суму 8000,00 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача виходячи з наступного.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги №316 від 15.06.2026 укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Кушнеренко та партнери» (а.с.110); додатковаа угода до договору про надання правової допомоги (а.с.111); акт виконаних робіт від 18.06.2026 на суму 8000 грн (а.с.112); свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.114), ордер (а.с.115); квитанція про оплату витрат відповідачем (а.с.113).
Враховуючи викладене, витрати на професійну правничу допомогу відповідача підлягають стягненню з відповідача в розмірі 8000,00 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу:
«139. У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
140. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21».
Під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Враховуючи викладене, витрати на професійну правничу допомогу відповідача, за відсутності заперечень позивача, підлягають стягненню з позивача в розмірі 8000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 512-514,526,527,530,634,1054 ЦК України, ст. 12, 13, 141, 263-265, 273,274-279 ЦПК України, суд , 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал"" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал"" на користь ОСОБА_1 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал"", 79029, вул.Смаль Стоцького 1, 28 корпус, 4 поверх, м.Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя І.А.Смаль