ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 м. Дніпро Справа № 904/6896/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчук Л.В. (доповідач),
суддів: Вінніков С.В., Левшина Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
від позивача: Константинов Р.Д.;
від відповідача (апелянта): не з`явився;
від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 (суддя Татарчук В.О.) 
у справі № 904/6896/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Авто Транс АГ" Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Златоустівка
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг
про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопарк 1» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у загальному розмірі 481 818, 74 грн, з яких: матеріальна шкода у розмірі 382 699, 18 грн, 3 % річних у розмірі 21 923,95 грн, інфляційні втрати у розмірі 77 195, 61 грн. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати, зокрема витрати зі сплати судового збору, оплату послуг оцінювача та витрати на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 28.11.2023 у с. Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області на території цукрового заводу сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Технопарк 1», та автомобіля «HOWO ZZ3407-S2867», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Атлас Авто Транс АГ» під керуванням ОСОБА_1 . Позивач зазначив, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний йому транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим йому було завдано матеріальних збитків. 
Позивач вказував, що вина водія транспортного засобу відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі про адміністративне правопорушення, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
З метою підтвердження розміру завданої шкоди позивач посилався на звіт про визначення матеріального збитку та інші докази, подані до матеріалів справи, а також зазначав про необхідність проведення судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля станом на момент дорожньо-транспортної пригоди. 

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк 1» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» про призначення експертизи задоволено частково; призначено у справі судову експертизу; проведення судової експертизи доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; на вирішення експерта поставлено питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, а також розміру втрати товарної вартості автомобіля станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 28.11.2023. Також ухвалою покладено на позивача обов`язок з оплати вартості судової експертизи та зупинено провадження у справі на час її проведення. 
Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив із того, що для встановлення обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, зокрема щодо визначення розміру матеріального збитку, вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та втрати його товарної вартості, необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право, без яких встановлення відповідних обставин є неможливим. 
Суд зазначив, що між сторонами наявний спір щодо розміру завданої матеріальної шкоди та належності поданих доказів на її підтвердження, у зв`язку із чим дійшов висновку про необхідність призначення судової експертизи відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України. 
При цьому суд врахував клопотання обох сторін про призначення експертизи, однак дійшов висновку про часткове їх задоволення, визначивши вид експертизи, коло питань, що підлягають вирішенню експертом, а також експертну установу, які, на думку суду, є необхідними та достатніми для належного з`ясування обставин справи. 
Обґрунтовуючи необхідність призначення саме судової експертизи, суд також послався на положення статей 98, 99 Господарського процесуального кодексу України, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Дульський проти України», відповідно до якого експертиза є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи та складає невід`ємну частину судової процедури.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 про призначення експертизи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд необґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо необхідності призначення саме комплексної судової автотехнічної, трасологічної та автотоварознавчої експертизи, а також помилково визначив предмет доказування у справі виключно як встановлення розміру матеріального збитку позивача. 
Скаржник вважає, що перед визначенням розміру матеріального збитку необхідним є встановлення характеру та обсягу механічних пошкоджень транспортного засобу, отриманих саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки надані позивачем документи та фотоматеріали, на думку відповідача, не дають можливості достовірно встановити перелік пошкоджень та їх причинно-наслідковий зв`язок із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 28.11.2023. 
Апелянт також посилається на те, що огляд транспортного засобу проводився без участі представника відповідача, а звіти про визначення матеріального збитку були складені на замовлення позивача тим самим суб`єктом оціночної діяльності, що, на думку скаржника, ставить під сумнів їх об`єктивність та достовірність. Крім того, відповідач висловлює сумніви щодо професійної кваліфікації оцінювача та правильності застосування ним нормативної бази під час складання відповідних звітів. 
Окремо скаржник зазначає, що суд не врахував клопотання відповідача про необхідність надання експерту лише частини матеріалів справи з метою забезпечення незалежності та об`єктивності експертного дослідження, а також не надав належного обґрунтування причин відхилення запропонованого відповідачем виду експертизи та переліку питань, які, на думку відповідача, мають істотне значення для правильного вирішення спору. 
Таким чином, апеляційна скарга зводиться до доводів про неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, неправильне визначення виду судової експертизи та кола питань, поставлених на вирішення експерта, що, на думку апелянта, є підставою для скасування ухвали про призначення експертизи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 є незаконною та такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також із порушенням норм процесуального права щодо призначення судової експертизи.
Скаржник вказує, що суд безпідставно відхилив доводи відповідача про необхідність призначення саме комплексної судової автотехнічної, трасологічної та автотоварознавчої експертизи, обмежившись призначенням судової експертизи з питань визначення вартості відновлювального ремонту, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості транспортного засобу.
На думку апелянта, суд помилково виходив із того, що доказуванню у межах цієї справи підлягає лише розмір матеріального збитку позивача. Скаржник вважає, що первісно необхідно встановити характер, обсяг та перелік механічних пошкоджень транспортного засобу «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , які були отримані саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 28.11.2023, а вже після цього визначати розмір матеріального збитку.
Скаржник наголошує, що без встановлення обсягу пошкоджень, причин їх виникнення та зв`язку таких пошкоджень із конкретною дорожньо-транспортною пригодою неможливо правильно визначити вартість ремонтних робіт, необхідність заміни окремих деталей та загальний розмір шкоди, яка може бути покладена на відповідача.
Окремо апелянт не погоджується з тим, що суд поставив на вирішення експерта питання про визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Відповідач зазначає, що, оскільки пошкоджений автомобіль на момент дорожньо-транспортної пригоди був не старший п`яти років, знос деталей до нього не застосовується, а тому, на думку апелянта, вартість матеріального збитку у такому випадку фактично дорівнює вартості відновлювального ремонту. У зв`язку з цим скаржник вважає, що окреме питання щодо вартості відновлювального ремонту є зайвим і не має самостійного значення для правильного вирішення спору.
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» зазначає, що єдиним доказом обсягу механічних пошкоджень транспортного засобу позивача є акт огляду, складений суб`єктом оціночної діяльності Білим О.П., з долученими фотоматеріалами. На думку відповідача, із цих матеріалів неможливо беззаперечно встановити факт наявності чи відсутності окремих пошкоджень, а також визначити, чи були такі пошкодження отримані саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 28.11.2023.
Скаржник звертає увагу, що огляд транспортного засобу позивача проводився без повідомлення та участі представника ТОВ «Атлас Авто Транс АГ» та/або водія Остроушка Б.Ф. У зв`язку з цим апелянт вважає, що відповідач був позбавлений можливості перевірити повноту та правильність фіксації пошкоджень транспортного засобу безпосередньо під час його огляду.
Крім того, апелянт зазначає, що акт огляду є додатком до звіту про матеріальний збиток, складеного на замовлення ТОВ «Технопарк 1», тобто, на думку відповідача, зацікавленої особи. Водночас той самий суб`єкт оціночної діяльності Білий О.П. на підставі того самого акта огляду складав звіт і для страхової компанії. Наведене, за твердженням скаржника, викликає сумніви у дотриманні принципів незалежності та об`єктивності під час проведення огляду транспортного засобу і складання відповідних звітів.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» також посилається на те, що відповідач подавав до суду фотознімок транспортного засобу позивача після дорожньо-транспортної пригоди, з якого, на думку скаржника, не вбачається той обсяг механічних пошкоджень, який був описаний суб`єктом оціночної діяльності Білим О.П. під час огляду транспортного засобу.
Скаржник висловлює сумніви і щодо професійної кваліфікації суб`єкта оціночної діяльності Білого О.П. Зокрема, апелянт зазначає, що у звітах оцінювач посилався на Закон України «про оцінку та оціночну діяльність», тоді як, за твердженням відповідача, такого закону не існує, а у сфері оціночної діяльності застосовується Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Також відповідач звертає увагу на посилання оцінювача у звітах на ДСТУ 3649-97, який, за твердженням апелянта, втратив чинність у зв`язку із запровадженням ДСТУ 3649:2010. На думку скаржника, використання нечинного стандарту свідчить про формальний підхід оцінювача до складання звітів та ставить під сумнів правильність здійсненого ним дослідження.
У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що звіти, складені Білим О.П., не можуть сприйматися як беззаперечні та об`єктивні докази розміру шкоди, а тому суд мав врахувати необхідність перевірки не лише вартості збитку, а й самого обсягу пошкоджень транспортного засобу, їх походження та зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Крім того, скаржник посилається на інші обставини, які, на його думку, свідчать про недобросовісність доказової позиції позивача. Зокрема, апелянт зазначає про направлення позивачем вимоги про відшкодування збитку лише у серпні 2025 року та звернення до суду майже через два роки після дати дорожньо-транспортної пригоди, а не одразу після отримання страхової виплати.
Апелянт також вказує на сумніви щодо достовірності акта виконаних робіт від ФО-П Революка А.В., зазначаючи, що останній, за твердженням відповідача, не міг фактично надавати відповідні послуги, оскільки перебуває за кордоном та оголошений у розшук у межах кримінального провадження. Ці обставини, на думку скаржника, додатково підтверджують необхідність більш широкого експертного дослідження.
Скаржник наголошує, що наведені сумніви щодо об`єктивності, повноти та достовірності фіксації механічних пошкоджень транспортного засобу безпосередньо впливають на визначення необхідності проведення ремонтних робіт, заміни деталей та, відповідно, на розмір матеріального збитку, який позивач просить стягнути з відповідача.
З цією метою відповідач звертався до суду з клопотанням про призначення комплексної судової автотехнічної, трасологічної та автотоварознавчої експертизи, у якому просив поставити на вирішення експерта питання щодо того, які саме механічні пошкодження отримав транспортний засіб «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «HOWO ZZ3407-S2867», державний номерний знак НОМЕР_2 , що мала місце 28.11.2023, а також питання щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику цього транспортного засобу.
Апелянт вважає, що саме такі питання відповідали дійсному предмету доказування у справі, оскільки дозволили б встановити не лише вартісний показник шкоди, а й фактичну основу для її визначення — конкретний перелік пошкоджень, отриманих унаслідок відповідної дорожньо-транспортної пригоди.
Також скаржник зазначає, що з метою забезпечення незалежності, об`єктивності та всебічності експертного дослідження відповідач наполягав на тому, щоб експертам були надані не всі матеріали справи, а лише ті документи, які є необхідними для проведення відповідного дослідження. На думку апелянта, передання експерту всіх матеріалів справи може вплинути на об`єктивність експертного висновку, оскільки експерт буде ознайомлений із позиціями сторін та іншими матеріалами, які не стосуються безпосередньо предмета дослідження.
Водночас, як зазначає скаржник, суд не надав належної оцінки цим доводам відповідача та не навів достатніх мотивів, з яких відхилив пропозиції відповідача щодо виду експертизи, кола питань та обсягу матеріалів, які мають бути надані експерту.
Апелянт посилається на положення статей 13, 73, 74, 86, 98, 99 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що суд мав забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, а також рівність сторін у реалізації процесуальних прав щодо подання доказів і доведення їх переконливості.
На думку скаржника, неповне врахування доводів відповідача щодо необхідності комплексного експертного дослідження порушує принципи змагальності сторін, рівності учасників справи перед судом та права відповідача на ефективний захист від заявлених позовних вимог.
Таким чином, апеляційна скарга зводиться до того, що суд, призначивши експертизу, не врахував необхідності встановлення обсягу та характеру пошкоджень транспортного засобу, безпідставно не призначив комплексну судову автотехнічну, трасологічну та автотоварознавчу експертизу, неповно визначив коло питань, які мають бути поставлені перед експертом, та не надав належного обґрунтування причин відхилення відповідних доводів відповідача.
З огляду на викладене Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 про призначення експертизи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопарк 1» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 — без змін. 
Позивач зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи відповідача не спростовують правильності висновків суду щодо необхідності призначення судової експертизи для належного та всебічного з`ясування обставин справи.
ТОВ «Технопарк 1» підтримує висновок суду про те, що у даній справі існує необхідність застосування спеціальних знань для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля, оскільки саме ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті.
Позивач вважає правильним висновок суду про необхідність проведення саме судової автотоварознавчої експертизи та зазначає, що поставлені судом питання є достатніми та необхідними для отримання повного й об`єктивного висновку експерта у межах предмета спору.
На думку позивача, доводи апелянта щодо відсутності необхідності у визначенні вартості відновлювального ремонту є безпідставними, оскільки саме експерт під час проведення дослідження повинен надати відповідь щодо співвідношення вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку. Позивач зазначає, що у випадку, якщо вартість матеріального збитку дійсно дорівнюватиме вартості відновлювального ремонту, експерт прямо вкаже на це у своєму висновку.
Крім того, ТОВ «Технопарк 1» зазначає, що призначення експертизи з такими питаннями свідчить про прагнення суду забезпечити повне, об`єктивне та всебічне дослідження всіх обставин справи з дотриманням принципів верховенства права та законності.
Позивач також звертає увагу на те, що транспортний засіб «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент розгляду справи вже був відновлений після дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується документами щодо проведення ремонтних робіт. У зв`язку із цим, на думку позивача, проведення огляду транспортного засобу у стані, в якому він перебував після дорожньо-транспортної пригоди, є фактично неможливим.
ТОВ «Технопарк 1» зазначає, що саме з цієї причини експертне дослідження має проводитися за матеріалами справи, які містять достатній обсяг документів та доказів для встановлення розміру матеріального збитку та проведення відповідного автотоварознавчого дослідження.
Позивач заперечує проти доводів апелянта щодо недостовірності зафіксованих пошкоджень транспортного засобу та зазначає, що перелік пошкоджень був зафіксований у протоколі огляду транспортного засобу, складеному суб`єктом оціночної діяльності Білим О.П. безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди. На думку позивача, твердження відповідача про недостовірність або неповноту такого огляду ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверені належними доказами.
ТОВ «Технопарк 1» також зазначає, що страхова виплата була здійснена страховиком саме на підставі протоколу огляду транспортного засобу та звіту, складеного Білим О.П., що, на думку позивача, свідчить про належність і допустимість відповідних документів як доказів у справі.
Крім того, позивач звертає увагу на те, що звіт про визначення матеріального збитку, поданий до суду, є аналогічним та ідентичним звіту, складеному для страхової компанії, а сума визначеного збитку в обох документах є однаковою. На думку ТОВ «Технопарк 1», наведене, навпаки, підтверджує послідовність та об`єктивність проведеної оцінки, а не свідчить про її недостовірність.
Позивач також заперечує проти доводів апелянта щодо необхідності надання експерту лише окремої частини матеріалів справи. ТОВ «Технопарк 1» посилається на пункт 1.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень і зазначає, що разом із документом про призначення експертизи експерту, за потреби, можуть надаватися всі матеріали справи.
На думку позивача, надання експерту всіх матеріалів справи не порушує принципів незалежності чи об`єктивності експертного дослідження, а навпаки забезпечує повноту дослідження та можливість врахування всіх документів, які мають значення для формування висновку експерта.
ТОВ «Технопарк 1» вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди відповідача із визначеним судом видом експертизи, переліком поставлених питань та оцінкою необхідності окремих доказів, однак такі доводи не свідчать про незаконність чи необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
На думку позивача, суд у межах наданих йому процесуальних повноважень самостійно визначив вид експертизи, перелік питань, що мають бути поставлені перед експертом, а також експертну установу, врахувавши предмет спору та обставини справи.
У зв`язку з викладеним ТОВ «Технопарк 1» вважає, що підстави для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 відсутні, а апеляційна скарга ТОВ «Атлас Авто Транс АГ» задоволенню не підлягає.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрейчука Л.В., суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 залишено без руху. Апелянту надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги. 
20.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25. Вказаною ухвалою витребувано матеріали оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25, а також призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 13.05.2026 у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду. 
01.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк 1» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 без змін. 
06.05.2026 матеріали справи № 904/6896/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду..
12.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» – адвоката Тертишної К.О. – надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване перебуванням представника апелянта у щорічній відпустці та неможливістю взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 13.05.2026.
Колегія суддів, розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на те, що явка представників сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, участь у справі є правом, а не обов`язком учасника справи, а матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті.
Інших заяв, клопотань чи заперечень від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
13.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Судом установлено, що 28.11.2023 у с. Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області на території цукрового заводу сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Технопарк 1», та транспортного засобу «HOWO ZZ3407-S2867», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» та перебував під керуванням ОСОБА_1 . 
Позивач зазначає, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний йому транспортний засіб отримав механічні пошкодження, у зв`язку із чим ТОВ «Технопарк 1» було завдано матеріальної шкоди. При цьому позивач посилається на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, якою водія транспортного засобу «HOWO ZZ3407-S2867» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
На підтвердження розміру заявленої до стягнення шкоди позивачем до матеріалів справи подано звіт про визначення матеріального збитку, складений суб`єктом оціночної діяльності Білим О.П., а також інші документи, пов`язані з визначенням вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля.
Разом із тим відповідач заперечив проти заявленого позивачем розміру шкоди та висловив сумніви щодо достовірності й об`єктивності документів, наданих позивачем на підтвердження обсягу пошкоджень транспортного засобу та вартості його відновлення.
Зокрема, ТОВ «Атлас Авто Транс АГ» зазначало, що огляд транспортного засобу «MAN TGS 41.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , проводився без участі представника відповідача та/або водія транспортного засобу ОСОБА_1 , у зв`язку із чим відповідач був позбавлений можливості перевірити правильність фіксації пошкоджень безпосередньо під час огляду автомобіля.
Крім того, відповідач вказував, що надані позивачем фотоматеріали та акт огляду транспортного засобу не дають можливості достовірно встановити, які саме пошкодження були отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 28.11.2023, а також чи всі пошкодження, зазначені у звіті про визначення матеріального збитку, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із зазначеною дорожньо-транспортною пригодою.
Відповідач також посилався на те, що той самий суб`єкт оціночної діяльності, ОСОБА_2 , складав звіти як на замовлення позивача, так і для страхової компанії, що, на думку відповідача, викликає сумніви у незалежності та об`єктивності відповідного дослідження.
Окремо ТОВ «Атлас Авто Транс АГ» зазначало про сумніви щодо правильності застосування оцінювачем нормативної бази під час складання звітів, посилаючись, зокрема, на використання у звіті нормативних актів та стандартів, чинність яких, на думку відповідача, є сумнівною.
Крім того, відповідач звертав увагу на обставини, пов`язані із проведенням ремонтних робіт транспортного засобу, а також на сумніви щодо належності та достовірності окремих документів, поданих позивачем на підтвердження фактичного здійснення таких робіт.
При цьому судом установлено, що між сторонами фактично відсутній спір щодо самого факту дорожньо-транспортної пригоди та участі у ній відповідних транспортних засобів. Водночас між сторонами існує спір щодо: обсягу механічних пошкоджень транспортного засобу позивача, причинного зв`язку окремих пошкоджень із дорожньо-транспортною пригодою від 28.11.2023, необхідності проведення окремих ремонтних робіт та заміни деталей, правильності визначення вартості відновлювального ремонту, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості транспортного засобу.
З метою підтвердження своїх доводів позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, в якому просив поставити на вирішення експерта питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вартості матеріального збитку та розміру втрати товарної вартості автомобіля станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 28.11.2023.
У свою чергу відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення комплексної судової автотехнічної, трасологічної та автотоварознавчої експертизи, мотивуючи це необхідністю встановлення переліку пошкоджень транспортного засобу, які були отримані саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також перевірки обґрунтованості визначеного позивачем розміру збитків.
Отже, судом установлено, що між сторонами наявний спір щодо характеру, обсягу та причин виникнення механічних пошкоджень транспортного засобу позивача, а також щодо правильності визначення вартості відновлювального ремонту, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості транспортного засобу, для встановлення яких необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право.
За таких обставин Господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової експертизи та ухвалою від 24.03.2026 частково задовольнив клопотання сторін про її призначення, доручивши проведення експертизи Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та поставивши на вирішення експерта питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 28.11.2023.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі на час її проведення.
Переглянувши оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи скаржника та заперечення позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 підлягає залишенню без змін, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання; без таких знань встановити відповідні обставини неможливо; сторонами не подано належних та допустимих висновків експертів з цих самих питань або подані висновки викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Згідно зі статтею 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта є одним із засобів доказування, а предметом висновку експерта можуть бути обставини, для встановлення яких необхідні спеціальні знання.
При цьому відповідно до усталеної практики Верховного Суду призначення судової експертизи є процесуальним засобом встановлення фактичних обставин справи у разі, коли такі обставини не можуть бути встановлені судом без застосування спеціальних знань. Аналогічний підхід неодноразово застосовувався Верховним Судом, який у своїй практиці виходить із того, що судова експертиза призначається у випадках, коли між сторонами існує спір щодо обставин, встановлення яких потребує спеціальних знань, а такі обставини не можуть бути встановлені судом без проведення відповідного експертного дослідження.
Колегія суддів зазначає, що у даній справі між сторонами наявний реальний та суттєвий спір щодо обсягу механічних пошкоджень транспортного засобу позивача, причинного зв`язку окремих пошкоджень із дорожньо-транспортною пригодою, необхідності проведення певних ремонтних робіт, правильності визначення вартості відновлювального ремонту, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості транспортного засобу.
Саме наявністю такого спору і було обумовлено подання обома сторонами клопотань про призначення експертизи.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що ані позивач, ані відповідач фактично не заперечували необхідність використання спеціальних знань для встановлення зазначених обставин. Навпаки, як позивач, так і відповідач наполягали на необхідності проведення судової експертизи, однак пропонували різний вид експертного дослідження та різний перелік питань, які мають бути поставлені на вирішення експерта.
Отже, ключовим питанням апеляційного перегляду у цій справі є не сама необхідність призначення експертизи, а правильність визначення судом виду експертизи та кола питань, поставлених перед експертом.
Доводи апелянта про те, що суд безпідставно не призначив комплексну судову автотехнічну, трасологічну та автотоварознавчу експертизу, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до частини четвертої статті 99 Господарського процесуального кодексу України питання, з яких має бути проведена експертиза, визначаються судом. Таким чином, процесуальний закон прямо надає суду повноваження визначати вид експертизи, обсяг експертного дослідження, перелік питань, що ставляться перед експертом, та експертну установу. При цьому пропозиції учасників справи щодо виду експертизи чи переліку питань не є обов`язковими для суду.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду визначення виду експертизи, кола питань, які ставляться на вирішення експерта, а також необхідності призначення відповідного експертного дослідження належить до процесуальних повноважень суду, який розглядає справу.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що предметом доказування у даній справі є насамперед визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, а також вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості транспортного засобу.
При цьому суд враховує, що факт дорожньо-транспортної пригоди та участі у ній відповідних транспортних засобів сторонами не заперечується. Також матеріалами справи підтверджується, що вина водія транспортного засобу «HOWO ZZ3407-S2867» ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
За таких обставин доводи апелянта про необхідність встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди та призначення саме трасологічної й автотехнічної експертизи не свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали.
Колегія суддів зазначає, що у даному спорі не вирішується питання вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди чи механізму самої пригоди як самостійного предмета доказування. Спір між сторонами стосується насамперед розміру завданої шкоди та її документального підтвердження. Саме тому місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про достатність призначення експертизи щодо визначення вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку та втрати товарної вартості транспортного засобу.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що без встановлення всіх пошкоджень транспортного засобу неможливо визначити розмір збитку.
Колегія суддів виходить із того, що питання щодо обсягу пошкоджень транспортного засобу та їх врахування під час визначення вартості ремонту є складовою самого експертного дослідження. Експерт, виконуючи поставлені судом питання, зобов`язаний дослідити надані матеріали справи, визначити обсяг пошкоджень, необхідність ремонтних робіт, вартість таких робіт та дати відповідні висновки у межах своєї компетенції. Отже, твердження апелянта про те, що суд не врахував необхідність встановлення пошкоджень транспортного засобу, не відповідає змісту оскаржуваної ухвали.
Доводи апелянта щодо сумнівів у достовірності звіту суб`єкта оціночної діяльності Білого О.П., правильності проведеного огляду транспортного засобу, повноти фотоматеріалів, а також заперечення щодо акту виконаних робіт ФОП Революка А.В. не спростовують законності ухвали про призначення експертизи.
Навпаки, наявність таких заперечень між сторонами якраз і свідчить про необхідність проведення незалежного судового експертного дослідження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2026 у справі № 524/881/19 зазначила, що судова експертиза призначається, зокрема, тоді, коли між сторонами існує спір щодо правильності розрахунків, технічних характеристик чи інших обставин, встановлення яких потребує спеціальних знань.
Колегія суддів також враховує, що транспортний засіб позивача на момент розгляду справи був уже відновлений після дорожньо-транспортної пригоди, про що зазначав позивач у відзиві на апеляційну скаргу. 
За таких обставин проведення експертного дослідження здійснюватиметься на підставі матеріалів справи, фотоматеріалів, актів огляду та інших документів, наявних у справі. Саме тому доводи апелянта про необхідність проведення окремої трасологічної експертизи фактичного стану транспортного засобу не враховують об`єктивної неможливості дослідження автомобіля у стані, в якому він перебував безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди.
Не заслуговують на увагу і доводи скаржника щодо того, що суд безпідставно поставив на вирішення експерта питання про визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Колегія суддів зазначає, що визначення вартості відновлювального ремонту та визначення розміру матеріального збитку не є тотожними категоріями. Питання співвідношення таких показників належить до компетенції судового експерта та має вирішуватись саме у межах проведення експертного дослідження. Твердження апелянта про те, що вартість матеріального збитку автоматично дорівнює вартості відновлювального ремонту, фактично є припущенням відповідача та не може виключати необхідність дослідження відповідних питань експертом.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що суд не навів належного обґрунтування причин, з яких не було призначено саме комплексну судову автотехнічну, трасологічну та автотоварознавчу експертизу.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд встановив характер спірних правовідносин, визначив обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, а також дійшов висновку про необхідність застосування спеціальних знань саме для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля. При цьому місцевий господарський суд врахував доводи обох сторін та прямо зазначив про часткове задоволення заявлених клопотань про призначення експертизи.
Колегія суддів зазначає, що положення статті 99 Господарського процесуального кодексу України не покладають на суд обов`язку погоджуватися з усіма запропонованими сторонами питаннями чи видом експертного дослідження. Процесуальний закон надає суду право самостійно визначати вид експертизи та коло питань, які необхідні для правильного вирішення спору.
Водночас зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд не залишив поза увагою доводи відповідача, а фактично надав їм оцінку через визначення предмета доказування та формування переліку питань, які, на переконання суду, є необхідними та достатніми для встановлення обставин справи. Саме тому твердження апелянта про повну відсутність мотивів відхилення запропонованої ним комплексної експертизи не відповідає змісту ухвали суду.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо неправомірності визначення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України як установи, якій доручено проведення експертизи.
Відповідно до частини третьої статті 99 Господарського процесуального кодексу України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди у встановлений судом строк не досягнуто — експерта чи експертну установу визначає суд.
Матеріалами справи підтверджується, що сторони не досягли спільної позиції щодо виду експертизи, переліку питань та порядку її проведення. За таких обставин суд у межах наданих йому процесуальних повноважень самостійно визначив експертну установу, якій доручено проведення експертного дослідження.
При цьому апелянтом не наведено жодних обставин, які б свідчили про неможливість проведення відповідного дослідження Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, відсутність у цієї установи необхідної спеціалізації або порушення судом вимог процесуального закону під час визначення відповідної експертної установи.
Саме по собі незадоволення сторони вибором конкретної експертної установи без наведення належних та допустимих доказів порушення її процесуальних прав не є підставою для скасування ухвали про призначення експертизи.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що експерту мали бути надані не всі матеріали справи, а лише окремі документи.
Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, орган (особа), який призначає експертизу, надає експерту матеріали, необхідні для проведення експертизи.
Процесуальний закон не містить заборони щодо надання експерту всіх матеріалів справи. Більше того, надання експерту повного обсягу матеріалів справи забезпечує всебічність та повноту експертного дослідження, а також дає можливість експерту оцінити всі документи, які можуть мати значення для формування висновку.
Твердження апелянта про те, що ознайомлення експерта з матеріалами справи може вплинути на його об`єктивність, є припущенням та не підтверджене жодними належними доказами.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили та підлягає оцінці судом разом з іншими доказами у справі.
Тому навіть після отримання експертного висновку сторони не позбавлені права надавати свої заперечення, ставити додаткові питання, заявляти клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи, а також доводити неповноту або необґрунтованість експертного висновку.
Посилання апелянта на порушення принципів змагальності та рівності сторін колегія суддів також відхиляє.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач подавав відзив, подавав докази, заявляв клопотання, подавав власне клопотання про призначення експертизи, надавав заперечення щодо доказів позивача, брав участь у судових засіданнях та реалізував право на апеляційне оскарження ухвали.
Отже, відповідач був належним чином забезпечений усіма процесуальними гарантіями, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Дульський проти України» зазначив, що експертиза є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи та складає невід`ємну частину судової процедури.
Саме з урахуванням необхідності повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи місцевий господарський суд і дійшов висновку про необхідність призначення судової експертизи.
Крім того, колегія суддів враховує, що оскаржуваною ухвалою суд зупинив провадження у справі на час проведення експертизи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 228 цього Кодексу, — на час проведення експертизи.
Отже, зупинення провадження у справі у зв`язку із призначенням судової експертизи прямо передбачене процесуальним законом та є процесуальним наслідком необхідності проведення експертного дослідження.
З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про правомірність призначення у даній справі судової експертизи, відповідно відсутні й підстави для скасування ухвали суду в частині зупинення провадження у справі на час її проведення.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд правильно застосував положення статей 98, 99, 100 Господарського процесуального кодексу України, належним чином врахував характер спірних правовідносин, предмет доказування та доводи сторін, а тому правомірно призначив у справі судову експертизу.
Доводи апеляційної скарги зводяться переважно до незгоди відповідача із визначеним судом видом експертизи, переліком поставлених питань та оцінкою необхідності відповідних доказів, однак не свідчать про істотне порушення судом норм процесуального права чи неправильність висновків суду.
Таким чином, підстави для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитись як такий, що вимагає від суду детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічний підхід викладений Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», відповідно до якого обсяг обґрунтування судового рішення може різнитися залежно від характеру рішення, а питання достатності мотивування оцінюється у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення питання щодо законності та обґрунтованості ухвали про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення саме комплексної судової автотехнічної, трасологічної та автотоварознавчої експертизи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами наявний спір щодо обсягу пошкоджень транспортного засобу, правильності визначення вартості відновлювального ремонту, розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля, а тому для встановлення відповідних обставин необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право.
При цьому судом враховано, що як позивач, так і відповідач фактично наполягали на необхідності проведення судової експертизи, а спір між сторонами зводився переважно до виду експертного дослідження, переліку питань, поставлених перед експертом, та обсягу матеріалів, які мають бути надані експертній установі.
Доводи апелянта про те, що без проведення комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи неможливо встановити обсяг пошкоджень транспортного засобу та причинний зв`язок таких пошкоджень із дорожньо-транспортною пригодою, не спростовують висновків суду, оскільки питання щодо визначення пошкоджень транспортного засобу та їх врахування під час визначення вартості відновлювального ремонту є складовою призначеного експертного дослідження.
Також не підтвердилися доводи апелянта щодо незаконності визначення судом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України як установи, якій доручено проведення експертизи, оскільки визначення експертної установи належить до процесуальних повноважень суду у разі недосягнення сторонами відповідної згоди.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності надання експерту лише окремої частини матеріалів справи також не спростовують законності оскаржуваної ухвали, оскільки процесуальний закон та Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень не містять заборони щодо надання експерту всіх матеріалів справи, необхідних для проведення відповідного дослідження.
Посилання апелянта на сумніви щодо достовірності звіту суб`єкта оціночної діяльності, правильності фіксації пошкоджень транспортного засобу, належності фотоматеріалів, а також інших доказів, поданих позивачем, навпаки свідчать про наявність між сторонами спору щодо обставин, встановлення яких потребує спеціальних знань, а відтак підтверджують необхідність проведення судової експертизи.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів встановила, що вона постановлена з додержанням норм процесуального права, на підставі належно з`ясованих обставин справи, із правильним застосуванням положень статей 98, 99, 100, 104, 228, 229 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови у задоволенні скарги — на особу, яка подала відповідну скаргу.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» та залишення без змін ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76– 79, 86, 98– 100, 104, 129, 228, 229, 236, 269, 270, 271, 273, 274, 275, 276, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Авто Транс АГ» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 у справі № 904/6896/25 – залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки, передбачені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 13.05.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина