справа № 759/24662/25
провадження № 22-ц/824/5989/2026
головуючий у суді І інстанції Єросова І.Ю.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів -Журби С.О., Таргоній Д.О. 
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року у цивільній справі за скаргою  ОСОБА_1  на бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича , інші особи: стягувач ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 адвокат Балійчук Л.І., яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернулася до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Барановського Б.В.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року скаргу  ОСОБА_1  на бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича, інші особи: стягувач ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишено без задоволення.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду Балійчук Л.І. , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не зняття заступником начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Барановським Б.В. арешту з майна ОСОБА_1 при відсутності у відділі відомостей про виконавчі провадження, в яких накладені ці арешти, наявність протягом тривалого часу (більше 20 років) не скасованих арештів, відсутність майнових претензій стягувача, досягнення дітьми ОСОБА_4 30 років та сином  ОСОБА_5 28 років, є протиправною бездіяльністю посадової особи органу державного виконавчої служби та порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання посадової особи ДВС зняти арешт з його майна.
Вказує, що суд першої інстанції при прийняті судового рішення не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2002 у справі №22-1007 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей, а тому він не може звертатись до суду саме із позовом про зняття арешту майна, оскільки така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Вказує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому ЦПК України.
На думку апелянта, є помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для задоволення скарги. Також є помилковим висновок суду про те, що боржник повинен звертатись до суду не із скаргою, а тільки із позовом про зняття арешту з майна, оскільки на момент накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно в рамках виконавчих проваджень він був боржником, тобто стороною виконавчого провадження.
Таким чином, скаржник ОСОБА_1 обрав єдиний можливий спосіб захисту своїх прав, звертаючись до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) БарановськогоБориса Вікторовича та зобов`язати посадову особу Святошинського ВДВС зняти арешт з майна боржника в порядку судового контролюза виконанням судового рішення.
Зазначає, що заступник начальника Святошинського ВДВС Борис Барановський, на розгляді якого перебувала заява ОСОБА_1 про зняття арешту з майна від 29.09.2025 р. та який не зняв арешт з його майна, а надав роз`яснення, щоб ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про зняття арешту, є державним виконавцем та посадовою особою ВДВС та зобов`язаний виконувати свої повноваження у відповідності до вимог чинного законодавства України. ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема знімати арешти та обтяження, накладені на майно боржників.
Тобто, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність того державного виконавця (заступника начальника Бориса Барановського), який розглядав його заявупро зняття арешту та неправомірно не зняв цей арешт, роз`яснивши ОСОБА_1 , щоб той звертався до суду із позовом.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги також вказує, що ОСОБА_1 просив у відповідності до вимог ст. 451 ЦПК України суд зобов`язати саме посадову особу Святошинського ВДВС, а не якогось конкретного виконавця, зняти арешт з його майна, оскільки виконавчі провадження, в яких булинакладені арешти відсутні у ВДВС. А тому на кого буде розписано у Святошинському ВДВС виконання ухвали суду на момент подання скарги не відомо.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні 19 травня 2026 року апелянт  ОСОБА_1 та його представник Балійчук Л.І. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Барановський Борис Вікторович в судовому засіданні 19 травня 2026 року не заперечував щодо скасування арешту. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
Судом першої інстанції встановлено, що заявнику ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.11.1997, серія та номер: 8081-2960, виданий Товарна біржа «Українська біржа Десятинна» та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2003 про поділ спільного майна подружжя (справа №2-268-1-2003).
У ході виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 2-1007, виданого 10.04.2002, державним виконавцем 08.01.2004 винесена постанова про арешт майна боржника, яка була зареєстрована реєстратором Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 26.10.2004 (реєстраційний номер обтяження 1411517) (т. 1, а.с. 32, 50).
У ході виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2-1007-1, виданого 10.04.2002, державним виконавцем 23.02.2006 винесена постанова про арешт майна боржника, яка була зареєстрована реєстратором Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 07.03.2008 (реєстраційний номер обтяження 6747783) (т. 1, а.с. 32, 47).
Представником скаржника не повідомлялося і судом не здобуто інформації щодо номерів виконавчих проваджень з виконання вищезазначених виконавчих листів.
Як слідує із відповіді Святошинського ВДВС у м. Києві від 10.10.2025 на адвокатський запит Балійчук Л.І. , у відповідності до п. 4. Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 05.08.2016 за №2432/5, постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. Встановити засобами Системи при виконанні якого виконавчого документу державним виконавцем внесено обтяження за номером 1411517 та 2932215, Відділом не виявляється можливим, у зв`язку із початком функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2009 року. Таким чином, у Відділі відсутня можливість встановити, в рамках якого виконавчого провадження внесено вищезазначене обтяження та надати запитувані копії документів.
Як стверджує стягувач ОСОБА_2 та підтверджується долученими до скарги документами, виконавче провадження, в межах якого на належне ОСОБА_1 майно накладено арешт, не ідентифіковане. При цьому, питання щодо зняття арешту із майна не вирішено.
Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що у даному випадку ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії виконавця у провадженні, яке не встановлене та не знаходиться у процесі виконання.
З огляду на наведене суд вважав, що вчинити дії стосовно зняття арешту з майна можна до моменту закриття виконавчого провадження, тобто поки виконавець, наділений повноваженнями у конкретному виконавчому провадженні, має на це відповідні правомочності.
Як встановлено судом, виконавче провадження, розпочате на підставі виконавчих листів Святошинського районного суду м. Києва у справі №2-1007 та №2-1007-1, виданих у цивільній справі №2-1007, закрито.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що дана скарга не може бути задоволена у зв`язку з неналежним способом звернення заявника до суду, а саме помилкове звернення до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Барановського Б.В. замість позову про звільнення майна з-під арешту. Станом на день звернення до суду зі скаргою виконавче провадження закінчено, що позбавляє виконавця можливості здійснювати певні дії в рамках конкретного виконавчого провадження, у тому числі, й зняти арешт.
У свою чергу, щодо вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановського Бориса Вікторовича, яка полягає у не знятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, та зобов`язання посадової особи Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти такий арешт суд першої інстанції вважав їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність підтвердження наявності у вказаної особи повноважень на вчинення дій щодо зняття арешту із належного ОСОБА_1 майна.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановського Бориса Вікторовича (м. Київ, вул. Гната Юри, 9), інші особи: стягувач ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та роз`яснити останньому, що він може реалізувати своє право на звернення до суду із позовною заявою про звільнення майна з-під арешту та вказаним судовим рішенням буде скасовано арешт у закритому виконавчому провадженні.
Однак, суд апеляційної інстанції не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Також, відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Судом встановлено, що арешти на майно ОСОБА_1 були накладені саме у межах виконавчих проваджень, у яких він мав процесуальний статус боржника, а тому спірні правовідносини виникли між стороною виконавчого провадження та органом державної виконавчої служби у зв`язку із здійсненням виконавчих дій.
Згідно із положеннями статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 повинен був звертатися до суду саме із позовом про звільнення майна з-під арешту, є помилковим та таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин і процесуальному статусу заявника.
Колегія суддів враховує, що на момент накладення арештів ОСОБА_1 був боржником у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих листів Святошинського районного суду м. Києва, а тому саме скарга на рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби є належним та ефективним способом захисту його прав.
При цьому сам по собі факт закінчення виконавчих проваджень не може позбавляти особу права на судовий захист у випадку подальшого існування арештів та обтяжень, накладених у межах таких проваджень, оскільки наслідки застосованих заходів примусового виконання продовжують обмежувати право власності особи.
Як убачається із матеріалів справи, на час розгляду скарги виконавчі провадження фактично завершені, заборгованість ОСОБА_1 перед стягувачами відсутня, виконавчі документи не перебувають на виконанні, а стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердила відсутність будь-яких претензій до боржника.
Крім того, Святошинський ВДВС у м. Києві повідомив про неможливість встановити виконавчі провадження, у межах яких накладено арешти з реєстраційними номерами 1411517 та 2932215, а також неможливість надати копії відповідних матеріалів виконавчих проваджень у зв`язку із закінченням строків їх зберігання та відсутністю відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Таким чином, станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арештів на майно ОСОБА_1 , а їх не зняття фактично призводить до безстрокового та невиправданого обмеження права особи на мирне володіння своїм майном.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Продовження існування арештів на майно заявника за відсутності виконавчих проваджень, не встановлення будь-якої заборгованості та відсутності майнових претензій стягувачів не відповідає критерію пропорційності втручання у право власності та є надмірним обмеженням майнових прав заявника.
Колегія суддів також враховує, що заступник начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Барановський Б.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, фактично не вирішив порушене заявником питання по суті та не вжив заходів щодо усунення порушення права власності заявника, обмежившись роз`ясненням про необхідність звернення до суду.
Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» орган державної виконавчої служби зобов`язаний діяти у спосіб та в межах повноважень, передбачених законом, а також забезпечувати недопущення безпідставного обмеження прав учасників виконавчого провадження.
З урахуванням того, що арешти накладені органом державної виконавчої служби, виконавчі провадження завершені, заборгованість відсутня, а сам орган ДВС не заперечував у суді апеляційної інстанції щодо скасування арештів, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановського Бориса Вікторовича, яка полягає у не знятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва № 4/25 від 23.02.2006 року, яка зазначена в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як постанова № 4/24 від 23.02.2006, Державна виконавча служба Святошинського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження 2932215; зареєстрованого 02.03.2006 17:00:08 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора;
Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барановського Бориса Вікторовича, яка полягає у не знятті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва № 818/25 від 08.01.2004, яка зазначена в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як постанова № 818/25 від 08.01.2004, Відділ Державної виконавчої служби у Ленінградському районі, реєстраційний номер обтяження 1411517; зареєстрованого 26.10.2004 р. 12:07:47 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора;
Зобов`язати посадову особу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що накладений постановою відділу державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва № 4/25 від 23.02.2006 року, яка зазначена в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як постанова № 4/25 від 23.02.2006, Державна виконавча служба Святошинського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження 2932215; зареєстрованого 02.03.2006 17:00:08 за №2932215 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора;
Зобов`язати посадову особу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що накладений постановою відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції № 818/25 від 08.01.2004 р., яка зазначена в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як постанова № 818/25 від 08.01.2004, Відділ Державної виконавчої служби у Ленінградському районі, реєстраційний номер обтяження 1411517; зареєстровано: 26.10.2004 12:07:47 за №1411517 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді Д.О.Таргоній

С.О. Журба