Справа № 466/11646/25
Провадження № 2/466/1121/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30 " квітня 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.
учасники справи
секретар ГУРАШ М.В.
представник позивача адвокат ГОРБАЄНКО А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені якого діє адвокат Горбаєнко Анна Сергіївна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення боргу,
в с т а н о в и в :
11.12.2025 ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Горбаєнко А.С., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за розпискою в розмірі 400 000,00дол. США по офіційному курсу у національній валюті гривні, встановлено НБУ на дату стягнення, а також судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 21.02.2025 між сторонами було укладено договір позики у виді розписки, згідно якого позивач ОСОБА_3 передав у борг відповідачу ОСОБА_2 400 000,00 дол. США для особистих потреб на строк не раніше ніж на пів року, тобто до 22.08.2025
15.09.2025 року ОСОБА_3 здійснив вимогу щодо повернення грошових коштів, отриманих відповідачем за розпискою від 21.02.2025 року, а відповідач зобов`язався їх повернути до 15.10.2025 року, що підтверджується розпискою від 15.09.2025 року, написаною відповідачем у смт. Брюховичі.
Станом на дату подання цього позову грошові кошти відповідачем повернуті не були, що підтверджується наявністю оригіналу розписки від 15.09.2025 року у позивача.
Позивачу стало відомо, що відповідач, після отримання грошових коштів за розпискою від 21.02.2025 року, реалізував наявне йому майно у вигляді приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_4 , а також автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D.
Враховуючи вищенаведене, у позивача наявні підстави вважати, що відповідач продовжить вчиняти дії, спрямовані на невиконання зобов`язань, взятих на себе за розпискою, а відтак, змушений звертатись до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 02.01.2026 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 17.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подавав. На офіційну електронну адресу суду 16.02.2026 відповідач ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Ця заява скріплена електронним цифровим підписом.
Заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів.
У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Судом встановлено, що 21 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_2 склав розписку, згідно якої він отримав від позивача ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 400 000 доларів США для особистих потреб та зобов`язався повернути позивачу вказані кошти за першою вимогою позивача, але не раніше ніж за пів року. 
Розпискою від 15.09.2025 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказані кошти в сумі 400 000 доларів США позивачу ОСОБА_3 до 15.10.2025р.
В судовому засіданні було оглянуто надані представником позивача для огляду оригінали розписок від 21.02.2025р. та від 15.09.2025р. 
У встановлений договором строк до 15.10.2025р. та станом на день подання позову відповідач не повернув позивачу позичені кошти. У зв`язку з цим останній звернувся в суд про стягнення коштів з відповідача в примусовому порядку.
Відповідач у заяві від 16.02.2025 року визнав позов та вказану суму боргу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено процесуальне право відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем ОСОБА_2 заявлених позовних вимог суперечить закону чи порушує права, свободи, інтереси інших осіб.
Відтак, підстав для відмови у прийняття визнання відповідачем позову немає. Суд приймає визнання відповідачем позову.
Таким чином, оскільки позовні вимоги підтверджуються письмовими доказами, відповідач позовні вимоги визнав, позов підлягає до задоволення.
Вирішуючи питання валюти зобов`язання, суд враховує таке.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони… у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
У даному випадку позика надавалася в іноземній валюті - доларах США. Саме в такій валюті боржник зобов`язувався повернути позику.
Тому з відповідача підлягають стягнення грошові кошти в доларах США.
У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача і 16 640,00грн. судового збору.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) борг в сумі 400 000,00 (чотириста тисяч ) доларів США за договором позики від 21 лютого 2025 року та 16 640,00 грн. судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.

  Суддя	  	 Н.  Л.  Луців-Шумська