ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2026 року
м. Київ

справа № 946/7726/20

провадження № 61-8023св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Воронюком Максимом Олександровичем, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року у складі судді Баннікової Н. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 
до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2018 року ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти у сумі 1 136 000 грн, що еквівалентно 40 000 доларів США, строком до 05 квітня 2018 року, на підтвердження чого останній власноруч написав розписку. 
Після настання терміну повернення боргу ОСОБА_2 ніяких дій, які б підтверджували його наміри повернути борг, не вчинив, вимоги щодо сплати боргу у добровільному порядку не виконує, від спілкування ухиляється.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з  ОСОБА_2 на свою користь суму позики у розмірі 40 000 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 
2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми 
за договором позики задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, що є сумою позики, у розмірі 40 000 доларів США.
Вирішено питання стягнення судового збору.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що між сторонами будо укладено договір позики, про що свідчить розписка, а з якою метою отримувались кошти правового значення для договору позики не має. ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за договором позики, тому повинен повернути ОСОБА_1 всю отриману суму коштів у розмірі 40 000 доларів США.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29 600 доларів США, судові витрати у розмірі 7 777,40 грн.
У решті вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що між сторонами виникла домовленість про надання ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 на закупівлю обладнання, а саме машин для майнінгу криптовалюти ASIC на загальну суму 29 600 доларів США, та саме вказана сума коштів була передана ОСОБА_2 .
Відповідачем не підтверджено та матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами домовленостей щодо інвестиційної діяльності.
У судовому засіданні ОСОБА_2 визнав факт отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 29 600 доларів США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2025 року до Верховного Суду, представник  ОСОБА_2 - адвокат Воронюк М. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про існування між сторонами правовідносин, притаманних договору позики, оскільки кошти ОСОБА_2 були надані на закупівлю обладнання, а саме машин для майнінгу криптовалюти ASIC. Вказаний товар був поставлений ОСОБА_1 , проте він відмовився його приймати.
Суди не врахували правові висновки Верховного Суду про те, що, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

25 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі 
№ 6-996цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 464/3790/16-ц та у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17, 
від 20 лютого 2019 у справі № 629/5364/13-ц, від 26 лютого 2020 року у справі 
№ 205/5292/15-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Воронюка М. О., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням внесених після апеляційного перегляду змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК Українисуд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики. Це підтверджується наданою позивачем розпискою, яка містить усі необхідні умови, що вказують на правовідносини позики, умови яких  ОСОБА_2 не виконав, тому суди правильно задовольнили позовні вимоги про стягнення боргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зменшив суму стягуваного боргу з 40 000 доларів США, до 29 600 доларів США, а позивач таке судове рішення апеляційного суду не оскаржує, тому Верховний Суд цьому оцінку не надає.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди не дослідили справжньої правової природи наданої позивачем розписки, а між сторонами виникли правовідносини поставки товару, а саме машин для майнінгу криптовалюти ASIC.

Проте, колегія суддів не може прийняти такі доводи до уваги, оскільки відповідач під час розгляду справи судами попередніх інстанцій відповідних доказів не надав, своїх заперечень не довів, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

При цьому, з тексту наданої позивачем та дослідженої судами попередніх інстанцій розписки чітко вбачається правовідносини сторін саме за договором позики, оскільки ОСОБА_2 власноручно написав, що отримав в борг грошові кошти, які зобов?язався повернути 05 квітня 2018 року (а. с. 16).

Зміст розписки є однозначним, ознак подвійного тлумачення немає, містить усі необхідні умови, що вказують на правовідносини позики.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судами обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявників доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Воронюком Максимом Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2024 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник