Справа № 486/366/26
Провадження № 2/486/902/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
19 травня 2026 року       м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Південноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Південноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтований тим, що позивач, ОСОБА_1 , є основним квартиронаймачем неприватизованої квартири АДРЕСА_1 . Ордер №153 отримала на підставі рішення МВК від 26.12.07 №623 на свою сім`ю, яка складалась з позивача, її доньки та чоловіка - відповідача по справі, шлюб з яким був зареєстрований 14 березня 1997 року Південноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
На даний час у квартирі зареєстровані: позивач, ОСОБА_1 , чоловік- ОСОБА_2 та донька - ОСОБА_3 3 2018 року відповідач у квартирі не проживає, квартирою не користується, зобов`язання по утриманню житлового приміщення не виконує, оплату комунальних послуг не здійснює. Всі обов`язки, що випливають з договору по обслуговуванню житлового приміщення, виконує позивач. Місце його проживання на даний час позивачу не відомо. Перешкод в користуванні житлом вона відповідачу не чинила. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом про не проживання, виданого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Європейська будинок, 6» №01/02-26 від 05 лютого 2026 року. Реєстрація проживання відповідача в квартирі порушує право позивача розпоряджатись та користуватись належним їй майном, та реалізувати своє право щодо приватизації даного житла.
Ухвалою суду від 23.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
20.03.2026 від позивача надійшла заява про виклик свідків, обґрунтована тим, що дані свідки можуть підтвердити обставини, викладені у позовній заяві.
Ухвалою суду від 23.04.2026 заяву позивача про виклик свідків задоволено, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
01.05.2026 позивач надала заяву про долучення доказів та надала суду документи.
Позивач в судовому засіданні зазначила, що з чоловіком не проживає вже більше 10-ти років і стільки ж часу не знає про його місце знаходження, зверталась до поліції із зверненнями, щоб дізнатись поточне його місце знаходження, але так відповідей не було. Сімейні відносини не склались, тому більше не проживають разом, тож просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Південноукраїнської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи. 
Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення на сайті «Судова влада України» оголошення про виклик, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, відзив на позовну заяву не подав.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, та за згодою позивачки суд в судовому засіданні постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали позовної заяви та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 14.03.1997 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно Південноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) /а.с.6/.
Відповідно до копії ордера на жиле приміщення №153 на підставі рішення МВК від 26.12.07 №623 позивач  ОСОБА_1 отримала ордер на квартиру АДРЕСА_1 на свою сім`ю у складі 3-х чоловік: позивача, її доньки та чоловіка – ОСОБА_2 /а.с.5/.
Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.02.2026, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 3 чоловік, а саме: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (відповідач) /а.с.8/.
Відповідно до акту про не проживання, складеного Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Європейська будинок 6», комісія провели обстеження квартири АДРЕСА_1 та склали цей акт на підставі звернення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не проживає в цій квартирі з 2018 року. На час відвідування квартири комісією, ОСОБА_2 в квартирі був відсутній, факт не проживання підтверджують присутні сусіди, зі слів сусідів дійсно не проживає з 2018 року /а.с.7/.
Витрати по утриманню житлового приміщення здійснюються позивачем, ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у справі платіжними інструкціями за оплату послуг з ТВКГ (вода), внесків на утримання будинку, ТВКГ (тепло), електроенергії /а.с.35-38/.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що знайома з позивачем, перебуває з нею в дружніх стосунках. Знайома заочно з відповідачем, бачила пару разів як він йшов по місту. Десь з 2017-2018 року помітила, що відповідач відсутній за вказаною адресою. Пояснила також суду, що при складанні акту сообисті речі відповідача в квартирі не було. Їй відомо, що в зазначеній квартирі проживає тільки позивач на даний час. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що перебуває з позивачем в добрих та сусідських стосунках. Заселилась свідок з 2018 року в будинок, в якому проживає позивач, тож відповідача вона ніколи не бачила, тільки позивача зі її дочкою.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Статтею 71 Житлового кодексу України визначені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №201/10924/13-ц).
Разом з тим, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №464/7923/16-ц).
Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації проживання понад шість місяців без поважних причин, з заявами щодо збереження житла не звертався, витрат по утриманню житла не несе, його речей у квартирі немає і даним житлом відповідач не цікавиться, не вважає його своїм, перешкод для користування цим житлом також не встановлено, суд вважає можливим на підставі ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України визнати  ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Про стягнення судових витрат вимоги позивачем не заявлялись.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,10,76-82,89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Південноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2026.

Суддя           О.О. Волощук