Головуючий І інстанції: Полях Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 р. 	Справа № 520/15998/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Паріскар" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/15998/25
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області 
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Паріскар"   
про стягнення коштів з розрахункових рахунків та за рахунок готівки,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області (надалі - позивач, ГУ ДПС у Харківській області ) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паріскар" (надалі по тексту ТОВ "Паріскар", відповідач, апелянт), у якому позивач просив: 
- стягнути кошти з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРІСКАР», код ЄДРПОУ: 24340166 з усіх відкритих розрахункових рахунків та за рахунок готівки, у розмірі 8 500,00 гривень в рахунок погашення податкового боргу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 позов задоволено. 
Стягнуто кошти з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРІСКАР» (код ЄДРПОУ: 24340166) з усіх відкритих розрахункових рахунків та за рахунок готівки, у розмірі 8 500,00 гривень в рахунок погашення податкового боргу.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що у підприємства відсутній податковий борг, оскільки податкові повідомлення -рішення № 0/19220/0416 від 12.04.2024 на суму 8160,00 та № 0/31091/0416 від 03.10.2023 на суму 340,00 грн. ТОВ "Паріскар" отримані не були, а тому нараховані податковим органом грошові зобов`язання є не узгодженими. Також зазначає про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності зумовлене форс - мажорними обставинами воєнного стану.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, стверджував, що податковим органом проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено Акт камеральної перевірки щодо несвоєчасного подання податкової звітності з податку на додану вартість від 18.03.2024 № 10101/20-40-04-16-03/24340166. Акт перевірки направлено 18.03.2024 рекомендованою поштою з повідомленням про вручення трекер №0600099843400, повернуто поштою в відміткою за закінченням терміну зберігання 03.04.2024. На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 12.04.2024 № 0/19220/0416 на суму 8 160,00 гривень ( 8x1020 ) . Податкове повідомлення-рішення направлено 15.04.2024 рекомендованою поштою з повідомленням про вручення трекер №0600909814470, повернуто поштою в відміткою за закінченням терміну зберігання 01.05.2024. Також податковим органом складено Акт камеральної перевірки щодо несвоєчасного подання податкової звітності з податку на додану вартість від 16.08.2023 № 24803/20-40-04-16-03/24340166. Акт перевірки направлено 17.08.2023 рекомендованою поштою з повідомленням про вручення трекер №0600039219295, повернуто поштою в відміткою за закінченням терміну зберігання 20.09.2023. На підставі такого акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.10.2023 № 0/31091/0416 на суму 340,00 гривень. Податкове повідомлення-рішення направлено 04.10.2023 рекомендованою поштою з повідомленням про вручення трекер №0600050306310, повернуто поштою в відміткою за закінченням терміну зберігання 08.11.2023. Відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 ПКУ, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Також зазначає, що ТОВ «Паріскар» заяву про неможливість виконання платником податків обов`язків, визначених абз. 6 п. п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, оформлену відповідно до вимог Порядку станом на теперішній час до ГУ ДПС не подавало, а тому платника не звільнено від відповідальності щодо несвоєчасного подання звітності, а саме нарахування штрафних санкцій.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ПАРІСКАР» зареєстроване та перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 24340166.
ТОВ «ПАРІСКАР» має податковий борг в загальній сумі 8 500,00 грн, який виник у результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), нарахованих контролюючим органом згідно: податкового повiдомлення - рiшення N 0/19220/0416 вiд 12.04.2024 на суму 8 160,00 грн; податкового повiдомлення-рiшення N 0/31091/0416 вiд 03.10.2023 на суму 340,00 гривень.
В зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені строки відповідачем було сформовано та направлено на адресу позивача податкову вимогу від 04.06.2024 року № 0005691-1314-2040 засобами поштового зв`язку, яка вважається врученою.
Вказана податкова вимога у судовому порядку не оскаржувалась.
З моменту направлення податкової вимоги податковий борг платника податків існував не припиняючись.
Дана податкова вимога не є скасованою, зміненою або відкликаною, не втратила своєї юридичної сили.
Сума податкового боргу обліковується в інтегрованій картці платника за відповідним платежем.
Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг, що виник на підставі рішень податкового органу, який в добровільному порядку не сплачено, позивачем дотримано процедуру його стягнення, що є підставою для задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до п. 56.18. статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.
Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).
Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.
При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує, зокрема, з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.
Судом встановлено, що податковий борг в розмірі 8500,00 грн виник на підставі подаькових повідомлень рішень № 0/19220/0416 від 12.04.2024 на суму 8160,00 грн. та № 0/31091/0416 від 03.10.2023 на суму 340,00 грн., які направлені за податковою адресою відповідача: вул. проспект Архітектора Альошина, 2 м. Харків, 61007, проте повернуті відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
З наведених норм вбачається, що надіслане контролюючим органом рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, вважається врученим у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що при направленні на адресу реєстрації відповідача податкових повідомлень - рішень позивачем дотримано п. 42.2 ст.42 ПК України.
В свою чергу, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 24.09.2019 у справі № 825/1109/16 та від 09.10.2018 у справі 820/1864/17.
Враховуючи викладені вище обставини, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17798/18 та від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19.
Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
Враховуючи, що податкові повідомлення - рішення № 0/19220/0416 від 12.04.2024 на суму 8160,00 грн. та № 0/31091/0416 від 03.10.2023 на суму 340,00 грн. направлені податковим органом за адресою реєстрації відповідача, проте повернуті з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання, останні слід вважати врученими ТОВ "Паоіскар" у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення .
Доказів оскарження рішень про застосування фінансових санкцій матеріали справи не містять і судом таких не встановлено.
Таким чином, податкові зобов`язання за такими рішеннями набули статусу узгоджених.
Так, в силу приписів пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України не сплачені платником податків у встановлений ПК України строк суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом.
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У зв`язку з тим, що відповідачем не сплачено суму податкового зобов`язання, визначеного, зокрема податковими повідомленнями рішеннями № 0/19220/0416 від 12.04.2024, № 0/31091/0416 від 03.10.2023 на суму 340,00 грн., ГУ ДПС у Харківській області сформовано податкову вимогу від 04.06.2024 № 0005691 -1314-2040 про необхідність ТОВ "Паріскар" сплатити податковий борг, яка направлена за податковою адресою відповідача: вул. проспект Архітектора Альошина, 2 м. Харків, 61007, проте повернута відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Доказів адміністративного або судового оскарження вказаної вимоги відповідачем не надано, а судом не встановлено.
Враховуючи, що відповідачем не сплачено суму узгоджених грошових зобов`язань, остання набула статусу податкового боргу.
Згідно з п. 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.
Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 п. 20.1. ст. 20 ПК України).
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
За приписами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Судом встановлено та не спростовується відповідачем, що станом на час звернення контролюючого органу до суду та прийняття судового рішення за ним рахувався податковий борг у розмірі 8500 грн.
Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять та відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.
Доводи скаржника про те, що ТОВ "Паріскар" в період воєнного стану не мав можливості виконувати свої податкові обов`язки, а отже податковим органом безпідставно нараховано йому зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) колегія суддів відхиляє, оскільки вказане свідчить про незгоду відповідача із податковими повідомленнями - рішеннями № 0/19220/0416 від 12.04.2024 та № 0/31091/0416 від 03.10.2023 на суму 340,00 грн, які не є предметом спору у цій справі.
В свою чергу, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.08.2024 у справі № 440/18128/21.
Подані відповідачем до відзиву копії квитанцій про прийняття податкових декларацій з податку на додану вартість за окремі податкові періоди не спростовують наявності узгодженого грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, та не свідчать про його скасування чи зміну.
Посилання відповідача на обставини перебування керівника товариства за кордоном також не впливають на обов`язок юридичної особи щодо належного виконання податкового обов`язку та не є підставою для звільнення від відповідальності за несплату узгоджених грошових зобов`язань.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС в Харківській області щодо стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 8500,00 грн.
Щодо доводів позивача про тривалий розгляд справи в суді першої інстанції, колегія суддів зауважує таке.
У ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України наведено вичерпний перелік порушеннь норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Такими підставами є: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Розгляд адміністративної справи понад установлений Кодексом адміністративного судочинства України строк, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
Разом з тим відповідно до приписів ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паріскар" - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/15998/25 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   К.В. Мінаєва