Справа № 367/6057/25
Провадження №2/367/1595/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

22 квітня 2026 року         місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області 
у складі головуючої судді Білогруд О.О.,
за участі секретаря судового засідання Гончаренко Н.В.,
позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
установив:
представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Наумовим А.Є. подано до Ірпінського міського суду Київської області указаний позов, який мотивовано таким. 24.06.2024 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, що підтверджується оригіналом розписки. В указаній розписці визначено дату повернення коштів 30.12.2024. У визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення грошового зобов`язання. Позивач неодноразово повідомляв відповідача про необхідність повернення боргу в повному обсязі, відповідач вимоги позивача щодо повернення боргу ігнорує. Покликаючись на положення статей 526, 599, 610, 612, 629, 1046, 1047 та 1049 ЦК України, практику Верховного Суду у конкретних цивільних справах просив позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 15 000, 00 доларів США та судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями указаний матеріал передано для розгляду судді Білогруд О.О. Ухвалою від 06.06.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.
03.11.2025 через підсистему «Електронний суд», від представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , надійшла заява про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковим погашенням боргу, відповідачем, тому просили позовні вимоги задовольнити в такій редакції: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14 805,80 доларів США та судові витрат пов`язані з розглядом справи., а саме сплаченого судового збору в розмірі 6 266, 40 грн, та витрат правову допомогу в розмірі 3 000, 00 грн.
У судових засіданнях позивач ОСОБА_1 позовні вимоги, зокрема, зменшені у зв`язку з частковим погашенням відповідачем боргу, підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Зауважував, що відповідач кошти за борговою розпискою до звернення до суду не повертав, частково перерахував кошти вже після проведення певних судових засіданнях. Звертав увагу, що ОСОБА_2 кошти брав у нього, самостійно писав розписку, а про будь-які договірні відносини відповідача з сином ОСОБА_4 йому невідомо.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги у тій редакції, які зазначав ОСОБА_1 не визнавав, зауважував, що, дійсно, брав кошти у сумі 8 000,00 доларів США, однак не у позивача ОСОБА_1 , а у його сина ОСОБА_4 . Розписку писав так, як ОСОБА_4 йому указав. Водночас не заперечував, що самостійно писав розписку, будь-якого примусу не було. Не заперечував, що повинен повернути кошти, однак спір у нього виник саме з ОСОБА_4 . Зазначав, що частково погашав заборгованість направляв певні кошти ОСОБА_4 , однак чому тепер позивач говорить, що кошти не було повернуто він не розуміє. Він особисто повертав кошти ОСОБА_4 у сумі 2500,00 доларів США, частину з яких у сумі 700,00 доларів США та 25 000,00 він перерахував через ОСОБА_1 , має скріншот такого переказу. При цьому, на питання суду коли саме і на який конкретно банківський рахунок перераховував кошти повідомити суду не зміг, доказів, зокрема скріншотів з проведення транзакції перерахування коштів суду не надав, хоча таку можливість мав, оскільки судом розгляд справи неодноразово відкладався саме за його клопотанням про врегулювання спору у позасудовому порядку та надання підтвердження перерахування коштів. Також ОСОБА_2 зазначав, що має намір повернути кошти, однак у зв`язку з тим, що на разі відповідної суми немає, має певні проблеми зі здоров`ям, то планує повертати частинами і, взагалі, вважає, що це судове провадження не потрібно, бо він і так поверне кошти.
У судовому засіданні суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення.
Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. 
Зважаючи на відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи є підстави для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням статей 223, 280 - 282 ЦПК України.
За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
24.06.2024 ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 у борг кошти у сумі 612 000 (шістсот дванадцять) грн., що складає 15 000, 00 (п`ятнадцять) доларів США, які зобов`язався йому повернути до 30.12.2024, розписка має відомості про місце проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , а також номер паспорта громадянина України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 11.04.2025 було направлено претензію про повернення грошових коштів за борговою розпискою до відповідача.
У визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення зобов`язання. 
Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника абоінший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
З огляду на положення частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі № 520/11358/15-ц дійшов висновку про те, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів віддня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до статей 627 629 та 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 1049 ЦК України установлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином, видана відповідачем позивачеві розписка у розумінні ЦК України є договором позики.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно з вимогами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам, суд, установивши, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену у розписці суму у передбачені строки не повернув. Твердження ОСОБА_2 про те, що кошти він отримував у іншої особи і у іншому розмірі не знайшло свого підтвердження під час розгляду. Крім того, факт написання особисто ним розписки 24.06.2024 відповідач підтвердив у судовому засіданні. Будь-яких доказів відповідач не надав, так і не надав доказів того, що ним частково погашено борг, хоча таку можливість він мав, оскільки судом задовольнялися клопотання про відкладення розгляду з метою надання можливості урегулювати спір у позасудовому порядку.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у частині стягнення з відповідача суми позики у розмірі 14 805, 80 доларів США.
Водночас, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №500/5194/16, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України, констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Таким чином, стягненню підлягає сума боргу у розмірі еквівалентній 14 805, 80 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Щодо судових витрат.
В силу статті 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини друга, третя статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження факту надання правової допомоги позивачу представником надано угоду від 20.05.2025 № 20/05 та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підставі отриманих доказів суд вважає за можливе при задоволенні позову стягнути з відповідача на користь позивача окрім основної заборгованості судовий збір в сумі 6 266, 40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 гривень, загалом – 9 266, 40 гривень.
Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Також, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини указав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського Суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).
Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
ухвалив:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу в розмірі еквівалентній 14 805 (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ять) доларів США 80 (вісімдесят) центів США за курсом НБУ на день виконання рішення суду.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати пов`язані із розглядом справи, а саме суму сплаченого судового в розмірі 6 266 (шість тисяч двісті шістдесят шість) грн 40 (сорок) копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання згідно з позовною заявою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          О.О. Білогруд