ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20878/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 року в адміністративній справі №160/20878/25 (головуючий суддя першої інстанції - Калугіна Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у нерозгляді по суті заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2025 року та ненаданні йому відповіді по суті цієї заяви, протиправною;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2025 року та надати йому на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідь по суті цієї заяви, а саме надати йому інформацію про заходи психологічної реабілітації, які з ним, як з військовослужбовцем Збройних Сил України, були проведені у період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що відповідач - Військова частина НОМЕР_1 не надала позивачу на його звернення до неї від 04.03.2025 року чіткої відповіді по суті запитуваного питання.
Вважає, що відповідь відповідача на звернення позивача від 04.03.2025 року не містить інформації про заходи психологічної реабілітації, а містить інформацію про заходи соціально-психологічної адаптації, про те, що такі заходи не проводились.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , з 06.04.2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 .
17.09.2023 року позивач, виконуючи службові обов`язки у складі рекогносцировочної групи 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 , через підрив на невідомому вибуховому пристрої внаслідок мінно-вибухової травми отримав численні поранення, що призвело до ампутації правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини правої гомілки.
15.07.2024 року позивача звільнено з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення (з котлового забезпечення виключено з 16.07.2024 року).
22.01.2025 року позивачем через веб-портал Державної установи «Урядовий контактний центр» було надіслано відповідачу звернення, в якому просив надати наступну інформацію:
- які заходи соціально-психологічної адаптації з ним, як з військовослужбовцем, були проведені у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року;
- де та ким (на базі військової частини, полігону, у санаторно-курортних закладах, госпіталях Міністерства оборони України, в установах органів соціального захисту населення чи Міністерства охорони здоров`я України, силами волонтерів) з ним, як з військовослужбовцем, були проведені у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року заходи соціально-психологічної адаптації.
Листом від 22.02.2025 року № 3487 відповідач на звернення позивача надав інформацію про те, що «заходи соціально-психологічної адаптації не проводились, через відсутність звернення позивача до безпосереднього командира».
04.03.2025 року позивач через веб-портал Державної установи «Урядовий контактний центр» надіслав відповідачу звернення аналогічного змісту.
У зверненні позивач просив надати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 наступну інформацію: які заходи психологічної реабілітації зі ним, як з військовослужбовцем Збройних Сил України, були проведені у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року.
Військова частина НОМЕР_1 в листі від 15.03.2025 року № 5031 який надісланий засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», повідомила позивача про те, що «заходи соціально-психологічної адаптації не проводились, через відсутність його звернення до безпосереднього командира».
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не ненаданні відповіді по суті поданих звернень від 22.01.2025 року та від 04.03.2025 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Закон України «Про звернення громадян», регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»).
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. (ст. 3 Закону України "Про звернення громадян")
Нормою статті 5 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Згідно з нормами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Приписами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
Так, згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Слід зазначити, що звернення громадян до відповідного органу мають бути викладені максимально чітко та зрозуміло з метою їх належного та всебічного розгляду. Зрозуміле та чітке викладення вимог сприяє всебічній оцінці, викладених у зверненні фактів, та наданні максимально чіткої відповіді на поставлені питання.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 04.03.2025 року, в якій просив надати йому інформацію щодо застосування щодо нього реабілітаційно-психологічних заходів.
Вказане звернення позивачем подано через Урядовий портал, тобто, в електронній формі.
Поштовим зв`язком відповідач листом від 15.03.2025 року № 5031 надав позивачу відповідь на електронне звернення від 04.03.2025 та повідомив позивача про те, що «заходи соціально-психологічної адаптації не проводились, через відсутність Вашого звернення до безпосереднього командира».
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що інформація та відповідь, які відповідач надав за наслідками розгляду звернення позивача, свідчать про належне виконання ним своїх обов`язків, щодо надання відповіді на звернення. Зважаючи на зміст запитуваної позивачем інформації та відповіді по суті питань, не зважаючи на аргументи, наведені відповідачем у відповіді, зокрема, щодо підстав ненадання реабілітації, бездіяльність з боку відповідача не підтверджена.
З урахуванням наведеного, немає підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 04.03.2025 року та зобов`язати відповідача надати інформацію про заходи психологічної реабілітації, які з ним, як з військовослужбовцем Збройних Сил України, не проводились у період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 року по 15.07.2024 року, що підтверджено відповідачем у відповідях від 22.02.2025 та 15.03.2025.
Що ж до доводів позивача про те, що відповідь на звернення відповідачем направлена позивачу поштовим зв`язком, а ні на електронну адресу, як було зазначено у зверненні від 04.03.2025 року, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що це не вплинуло на висновок суду про відсутність бездіяльності відповідача, яку позивач просить визнати протиправною, адже, в дійсності, позивачем така відповідь отримана.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/20878/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/20878/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак