ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1316/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гаврилка С.Є. 
з участю секретаря судового засідання - Біров Н.Е.
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 - не з`явився;
за участі представника позивача - адвоката Глеби Павла Олександровича;
відповідач: Головне управління ДПС у Закарпатській області - представник - Василиндра Валентин Романович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, Ужгород, вул. Волошина,52, код ЄДРПОУ ВП 44106694), яким просила суд: « 1. Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управління Державної податкової служби в Закарпатській області податкове повідомлення-рішення № 00011520705 від 20.01.2026; 2) Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управління Державної податкової служби в Закарпатській області податкове повідомлення-рішення № 00011530705 від 20.01.2026; 3) Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Закарпатській області (код ЄДРПОУ: 44106694), за рахунок бюджетних асигнувань такого суб`єкта владних повноважень, всю суму понесених Позивачем - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судових витрат, зокрема витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Авалонія»; 4) Дозволити, виходячи із положень частини третьої (3) статті 143 КАС України, звернутися щодо вирішення питання про судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, в порядку ухвалення судом додаткового рішення; 5) Процесуальні документи по справі, судові рішення, повідомлення та поштову кореспонденцію направляти на адресу робочого місця представника позивача - адвоката Ільницького Михайла Петровича (88018, Закарпатська область, Ужгородський район, Ужгородська міська громада, місто Ужгород, площа Богдана Хмельницького, будинок 2Б, квартира 5), та/або на електронну поштову адресу представника Позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )».
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року позовну заяву було залишено без руху. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідка в судове засідання. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалені відповідачем податкові повідомлення-рішення, які є спірними, ухвалені за результатами перевірки, яка призначення та проведена з порушення процедури призначення та проведення фактичних перевірок, з порушенням встановленої податковим законодавством процедури проведення посадовими особами контролюючого органу контрольно-розрахункової операції в рамках фактичної перевірки, з порушенням встановленої податковим законодавством процедури оформлення вимоги про надання документів, в рамках проведення фактичної перевірки; без належного обґрунтування та без визначених законом підстав, які регулюють накладення штрафних (фінансових) санкцій за порушення платником податків норм касової дисципліни. 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач у відповідному відзиві зазначив, що ухвалені ним податкові повідомлення-рішення, які є спірними, ухвалені правомірно та відповідають фактичним обставинам. 
Під час розгляду справи по суті як представник позивача, так і представник відповідача наполягали на правильності своїх позицій, що викладені у заявах по суті справи. У зв`язку із цим представник позивача просив суд задовольнити позов повністю, а представник відповідача не вбачав іншого варіанту вирішення спору як відмова у задоволенні позову. 
Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши представників сторін, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
02 грудня 2025 року відповідачем було прийнято наказ за №1063-п «Про проведення фактичних перевірок» (а.с. 142).
Відповідно до вказаного наказу вирішено у грудні 2025 року провести фактичні перевірки згідно з переліком (в додатку). 
Згідно з витягу з переліку суб`єктів господарювання (об`єктів), фактичні перевірки яких заплановані на грудень 2025 року (а.с. 157), у позивача з 11 грудня 2025 року запланована фактична перевірка за обставин, встановлених статтею 80 пунктом 80.2 підпунктом 80.2.2 Податкового кодексу України, терміном 10 діб. Також зазначений перелік містить період, що підлягав перевірці, а саме з 11 грудня 2023 року по 10 грудня 2025 року. 
19 грудня 2025 року відповідачем був складений акт фактичної перевірки, який зареєстрований 22 грудня 2025 року, реєстраційний номер 22451/Ж5/0716/701/РРО3049622125 (а.с.а.с. 18,19). 
Відповідно до зазначеного акта фактичної перевірки, до початку перевірки проведена контрольна розрахункова операція, в результаті якої встановлено непроведення розрахункової операції через програмний реєстратор розрахункових операцій (ПРРО) та невидача відповідного розрахункового документу під час реалізації за готівкові кошти подарункового сертифікату за ціною 1000 грн адміністратором барбершопу ( ОСОБА_2 ). Окрім того, у касі (на місці проведення розрахунків) знаходились готівкові кошти у розмірі 259850,65 грн за реалізовані (надані) послуги. Згідно до наданого до перевірки «Z звіту» ПРРО залишок готівкових коштів «кінцевий залишок» в касі становить 3750 грн. таким чином встановлено наявність готівкових коштів у касі (на місці проведення розрахунків) у розмірі 259850,65 грн за реалізовані (надані) послуги, без проведення розрахункових операцій через ПРРО та видачі відповідних розрахункових документів. Також під час перевірки 11 грудня 2025 року адміністратору була вручена «Вимога про надання документів». До кінця перевірки не надано документів у повному обсязі, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме не надано банківські виписки в повному обсязі. На початок перевірки наказ та повідомлення про оформлення працівника (адміністратора ОСОБА_2 ) не надано. Відповідний наказ про працевлаштування надано під час перевірки, а саме надано наказ за № 4 від 12 грудня 2025 року з визначенням дати працевлаштування з 15 грудня 2025 року. Встановлено фактичний допуск до роботи адміністратора ОСОБА_2 без належного оформлення (а.с 19).
За результатами фактичної перевірки позивача, були встановлені наступні порушення: статті 3 пунктів 1 та 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР; статті 85 пункту 85.2 Податкового кодексу України; статті 24 частини 3 Кодексу законів про працю України.
Заперечення позивача на акт фактичної перевірки від 19 грудня 2025 року, який зареєстрований 22 грудня 2025 року, реєстраційний номер 22451/Ж5/0716/701/РРО3049622125 не були враховані відповідною комісією відповідача (а.с.а.с. 20-26). 
20 січня 2026 року, на підставі акта фактичної перевірки від 19 грудня 2025 року відповідачем були ухвалені спірні рішення:
№ 00011520705, яким на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 Податкового кодексу України та статті 17 пункту 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 257600,65 грн (а.с. 27); 
№ 00011530705, яким на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 Податкового кодексу України та статті 121 пункту 121.1 Податкового кодексу України до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 1020 грн (а.с. 28). 
Не погоджуючись із ухваленими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив такі в судовому порядку.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Конституцією України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом (статті 67 частина 1). 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України). 
Відповідно до статті 20 пункту 20.1 підпункту 20.1.4 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (стаття 21 пункт 21.1 підпункти 21.1.1, 21.1.4 ПК України).
Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.
Так, статтею 75 пунктом 75.1 підпунктом 75.1.3 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.
На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до статті 80 пункту 80.1 ПК України.
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.
У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).
За приписами статті 80 пункту 80.2 підпункту 80.2.2 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Суд вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
У випадку оскарження до суду платником податку наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки (постанова Верховного суду від 26 березня 2024 року, що ухвалена у справі № 420/9909/23).
Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а, від 26 березня 2024 року № 420/9909/23, від 07 серпня 2025 року № 280/6835/23, 18 червня 2024 року № 560/18933/24 тощо.
Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.
У судовій практиці прийнято розрізняти юридичну підставу, як елемент підстави для проведення перевірки, та фактичну підставу, яка розкриває сукупність обставин, що характеризують (зумовлюють) юридичну підставу. Відображенням юридичної підстави є наведення у наказі податкового органу відповідної норми ПК України, яка надає право для проведення перевірки. Відображенням фактичної підстави вважається наведення конкретних обставин (фактів), існування яких вказує на наявність юридичної підстави.
Перевіряючи питання дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, суд виходить з того, що у Наказі № 1063-П від 02 грудня 2025 року підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином (із врахуванням витягу з додатку да цього наказу): «відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 підпункту, 80.2.2… пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), у зв`язку з наявною інформацією, яка свідчить про можливі порушення платниками податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи».
Тобто, зі змісту цього Наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України), так і фактична. У зазначеному Наказі фактичну підставу деталізовано шляхом посилання на наявну інформацію щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави. 
Однак, під час розгляду справи по суті судом з`ясовано, що наявність інформації відповідачем мотивована лише здійсненням своїх повноважень. Суду не було надано жодних документів, які б свідчили про наявність такої інформації, як от: доповідна (службова записка, лист тощо) посадової особи відповідного відділу управління чи іншого структурного підрозділу відповідача. А відтак суд позбавлений можливості надати оцінку наявній у відповідача інформації, яка слугувала юридичною підставою проведення перевірки. 
Отже, у контексті висновків, які судом зроблені, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у розпорядженні суду відсутні достатні докази на підтвердження наявності підстав для призначення фактичної перевірки позивача.
Суд вважає за необхідне застосовати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, стосовно обов`язку суду встановлювати та перевіряти фактичну наявність або відсутність інформації про ймовірні порушення як передумови для призначення перевірки за підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Відповідно до статті 72 частин 1 та 2 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Судом зазначається, що відповідач не надав суду доказів, в розумінні статті 72 КАС України, які б свідчили про наявність у нього інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. А відтак суд констатує про відсутність правових підстав для прийняття наказу від 02 грудня 2025 року за № 1063-П, зокрема в частині, що стосується позивача. Тобто суд констатує про наявність недоліків в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.
Таким чином, якщо сама перевірка була призначена протиправно, то оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем за її результатами, не можуть бути правомірними, а відтак такі необхідно скасувати у зв`язку з протиправністю таких.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 20 січня 2026 року № 00011520705 та № 00011530705 не відповідають критеріям наведеним у статті 2 частині 2 КАС України, що є підставою для визнанню їх протиправними та скасуванню.
У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які необхідно задовольнити.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, Ужгород, вул. Волошина,52, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Закарпатській області від 20 січня 2026 року № 00011520705 та № 00011530705.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 26 червня 2026 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 06 липня 2026 року.

Суддя	С.Є. Гаврилко