П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/5048/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 

14 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 
за участю: секретаря судового засідання: Решкатюк Л.O., 
представника позивача - Корнишина Ю.О.
представника третьої особи - Савченко І. Є. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа – Державне агентство України ПлейСіті про визнання протиправним та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа – Державне агентство України ПлейСіті, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2026 ВП № 80532026, та зобов`язати відділ ДВС винести повідомлення про повернення виконавчого документа – рішення Державного агентства України ПлейСіті від 20.10.2025 № 123-р – без прийняття до виконання у межах виконавчого провадження № 80532026. Обґрунтовуючи позов, посилалася, зокрема, на те, що рішення агентства як виконавчий документ не містить резолютивної частини із заходами примусового виконання, не містить чітко визначеної дати набрання законної сили як виконавчий документ, а також, що державний виконавець, всупереч пунктам 6, 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», не повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі № 560/5048/26 у задоволенні позову відмовлено повністю. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення Державного агентства України ПлейСіті від 20.10.2025 № 123-р у розумінні частин шостої, сьомої статті 58 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» набуло статусу виконавчого документа, а вказана постанова державного виконавця прийнята на підставі належного виконавчого документа, у межах повноважень і у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, зокрема статей 4, 10, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», статті 58 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», а також норм КАС України щодо дослідження доказів і забезпечення участі представника в режимі відеоконференції.
Ключові доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
–рішення Державного агентства України ПлейСіті № 123-р від 20.10.2025 не відповідає вимогам пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить резолютивної частини, яка передбачає заходи примусового виконання рішення (зокрема, формулювання про стягнення штрафу), а містить лише констатацію застосування фінансової санкції та рекомендаційне формулювання «здійснити сплату штрафу»;
–в рішенні № 123-р відсутня дата набрання ним законної сили як виконавчим документом у розумінні пункту 6 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а державний виконавець самостійно визначив таку дату, чим вийшов за межі своїх повноважень;
–державний виконавець за наявності наведених недоліків зобов`язаний був застосувати приписи пунктів 6, 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і повернути виконавчий документ без прийняття до виконання; 
- суд першої інстанції, всупереч норм статті 195 КАС України, не забезпечив належним чином участь представника позивача в режимі відеоконференції, а також розглянув справу за відсутності відзиву відповідача, не надавши належної оцінки розподілу доказового тягаря за статтею 77 КАС України.
У відзиві на апеляційну скаргу Державне агентство України ПлейСіті просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Агентство вказує, що рішення від 20.10.2025 № 123-Р належним чином визначає дату набрання законної сили та момент набуття статусу виконавчого документа. Третя особа також наголошує, що повернення виконавчого документа 27.01.2026 було зумовлено виключно формальною відсутністю дати народження боржника, що було усунено, після чого документ був повторно пред`явлений до виконання у межах строку.
Щодо доводів про порушення порядку відеоконференції зазначає, що ухвалою від 08.04.2026 клопотання представника позивача про участь у засіданні в режимі відеоконференції було задоволено, позивачу роз`яснено обов`язки щодо підключення, а стаття 195 КАС України покладає ризики технічної неможливості участі у відеоконференції на учасника справи, який подав відповідну заяву.
У судовому засіданні учасники справи підтвердили доводи, на які посилалися в апеляційній скарзі та відзиві. 

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне агентство України ПлейСіті рішенням від 20.10.2025 № 123-Р «Про застосування фінансових санкцій (штрафів) за порушення вимог законодавства про рекламу до ОСОБА_1» застосувало до ОСОБА_1 фінансову санкцію (штраф) у розмірі 4 800 000 грн на підставі частини першої статті 59 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор». Згідно з пунктом 8 цього рішення, воно набирає чинності та законної сили з дня його прийняття, а статусу виконавчого документа набуває через три місяці з дня набрання ним чинності.
У зв`язку з відсутністю у тексті рішення № 123-Р дати народження боржника виконавчий документ був 27.01.2026 повернений стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». З метою усунення цього недоліку Агентством ПлейСіті було прийнято рішення від 12.02.2026 № 36-Р «Про внесення змін до рішення Агентства ПлейСіті від 20.10.2025 № 123-Р», яким до тексту первісного рішення було додано дату народження боржника.
18.03.2026 державний виконавець Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 80532026 на підставі рішення Державного агентства України ПлейСіті № 123-р. 
Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, і дослідив матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ухвали від 31.03.2026. Ухвалою від 08.04.2026 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено, передбачений статтею 195 КАС України порядок участі через систему відеоконференцзв`язку був роз`яснений.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII) та Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» (далі – Закон про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор) у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Загальні вимоги до оформлення виконавчого документа визначені у ч. 1 ст. 4 Закону.
Приписи ст. 18 Закону визначають, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
При цьому, на стадії вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження державний виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність його вимогам, визначеним частиною 1 статті 4 Закону.
Частиною шостою статті 58 Закону про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор передбачено, що у разі якщо протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням Уповноваженого органу про застосування до організатора азартних ігор фінансових санкцій (штрафів) організатор азартних ігор письмово не повідомив Уповноважений орган про добровільне виконання рішення і воно не було оскаржене у судовому порядку, таке рішення визнається виконавчим документом, підлягає оформленню відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та передається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання згідно із законом.
Отже, законодавець прямо визначив, що рішення Уповноваженого органу про застосування фінансових санкцій після настання передбачених законом умов набуває статусу виконавчого документа. Відтак при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний перевірити відповідність такого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, але не наділений повноваженнями переоцінювати законність або доцільність самого рішення про застосування штрафу.
Доводи апелянтки про те, що рішення № 123-Р не містить резолютивної частини, що передбачає заходи примусового виконання рішень, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
Зміст рішення Державного агентства України «ПлейСіті» свідчить, що ним визначено боржника, стягувача, правову підставу застосування санкції та конкретний обов`язок боржника – здійснити сплату штраф у розмірі 4 800 000 гривень. Саме наявність визначеного та безумовного обов`язку сплатити кошти на користь держави і становить матеріально-правову основу для подальшого примусового виконання.
При цьому, в силу ч. 7 ст. 58 Закону про азартні ігри у разі якщо рішення Уповноваженого органу про застосування до організатора азартних ігор фінансових санкцій (штрафів) протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили оскаржене в судовому порядку та адміністративним судом відкрите провадження у справі про його оскарження, таке рішення визнається виконавчим документом з дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням у цій справі.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення ПлейСіті про застосування до організатора азартних ігор фінансових санкцій (штрафів) набуває статусу виконавчого документа у випадку, якщо протягом трьох місяців з дня його прийняття воно не було виконане добровільно або ж не оскаржене у судовому порядку, а у разі відкриття судом провадження у справі - з дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Формулювання «застосувати фінансову санкцію (штраф)» у взаємозв`язку з приписом про необхідність здійснити сплату штрафу однозначно встановлює грошове зобов`язання боржника. Закон № 1404-VIII не містить вимоги щодо обов`язкового використання у виконавчому документі саме слова «стягнути». Тому відсутність такого формулювання сама по собі не свідчить про невідповідність виконавчого документа вимогам закону.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що при оцінці виконавчого документа визначальним є можливість безспірно встановити зміст обов`язку боржника, а не буквальне використання окремих термінів, якщо зміст документа дозволяє однозначно визначити предмет і спосіб виконання.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянтки про відсутність у рішенні № 123-Р дати набрання ним законної сили.
Згідно з пунктом 8 цього рішення воно набирає чинності та законної сили з дня його прийняття. Крім того, частина шоста статті 58 Закону про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор прямо визначає момент, з якого таке рішення набуває властивостей виконавчого документа, а саме після спливу трьох місяців з дня набрання ним законної сили за умови його невиконання та неоскарження. Отже, дата набрання рішенням законної сили є визначеною та такою, що не допускає неоднозначного тлумачення.
З огляду на викладене, підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі пунктів 6 та 7 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII у державного виконавця були відсутні.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Матеріали справи підтверджують, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року клопотання представника позивачки про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено. При цьому учаснику справи роз`яснено порядок підключення до системи відеоконференцзв`язку.
Частиною п`ятою статті 195 КАС України передбачено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, крім випадку втрати судом технічної можливості забезпечити проведення відеоконференції.
Апеляційна скарга не містить відомостей та не підтверджує належними доказами того, що суд першої інстанції не забезпечив проведення відеоконференції. За таких обставин сам по собі факт неучасті представника позивачки у судовому засіданні не свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Щодо доводів апелянтки про неподання відповідачем відзиву та витребуваних документів колегія суддів зазначає таке.
За змістом частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частина друга статті 77 КАС України покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, однак неподання відзиву не означає автоматичного визнання позову та не звільняє суд від обов`язку самостійно оцінити наявні у справі докази.
У цій справі суд першої інстанції дослідив рішення Державного агентства України «ПлейСіті», постанову про відкриття виконавчого провадження, письмові пояснення третьої особи та інші матеріали справи, на підставі чого встановив усі обставини, необхідні для правильного вирішення спору.
Необґрунтованими є й доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки аргументам позивачки.
Зміст оскаржуваного рішення свідчить, що суд першої інстанції дослідив та оцінив основні доводи позову і навів мотиви, з яких дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець, відкриваючи виконавче провадження ВП № 80532026 на підставі рішення Державного агентства України «ПлейСіті» від 20 жовтня 2025 року № 123-Р, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 та статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовуються наявними у справі доказами та встановленими обставинами.
Колегія суддів дійшла висновку, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року є законним і обґрунтованим, прийнятим на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, та ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстав для його скасування чи зміни не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 14 травня 2026 року.

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.