753/13908/25
2/179/60/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року  Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ковальчук Т.А. 
при секретарі Хорольській І.П.
за участю
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
свідка ОСОБА_3 
свідка ОСОБА_4 
свідка ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-щі Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, 
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що  ОСОБА_3 була народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі, укладеному між позивачем та відповідачем.

24.05.2018 року між відповідачем та позивачем уклався договір про спільне виховання та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. Також сторони домовились про обов`язкову участь рівну у додаткових витратах на дитину.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано.

ОСОБА_7 ухиляється від виконання обов?язків по вихованню дитини, що також підтверджується наступним. ????По-перше: зі сторони батька ОСОБА_6 відсутне протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

ОСОБА_7 починаючи з моменту народження дитини фактично ухилилися від її виховання, не піклувалися про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо. ОСОБА_6 постійно проживав, і наразі з його слів, проживає у місті Луганську.

????У свою чергу позивачка ОСОБА_1 постійно сплачує свої кошти і наступним витратам на утримання дитини: послуги психіатра та інших фахівців.

ОСОБА_6 погрожував залишити позивачку з донькою без житла під час судового розгляду справи про поділ майна.

Отже, викладені вище обставини змушують позивачку звертатися до суду із відповідним позовом, у якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки, адже батько не бере участі в житті дитини та її вихованні.

Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. 

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На електронну адресу суду надійшло повідомлення від відповідача про те, що з`явитись у судове засідання не може, адже проживає в м.Луганськ (ТОТ).

Представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні були допитані свідки, які повідомили про наступні відомості:

ОСОБА_3 вказала, що з батьком не спілкується взагалі і не хоче спілкуватись, тому після спілкування з ним псується настрій і хочеться плакати. Батько завжди наполягає на своєму і ніякої участі в її житті не приймає, ні матеріальної, ні моральної підтримки не надає. Життям ОСОБА_3 цікавиться лише мати, її чоловік ОСОБА_8 , дідусь та бабуся.

ОСОБА_1 повідомила, що колишній чоловік, батько ОСОБА_9 не приймає будь-якої участі у вихованні дитини. Спілкування з ОСОБА_6 не має. Донька ОСОБА_3 дуже хвилювалась після спілкування з батьком.

ОСОБА_4 повідомив суду, що йому відомо про те, що онука не спілкується з батьком давно. ОСОБА_3 виховує мати та її теперішній чоловік. ОСОБА_10 чоловік, батько ОСОБА_9 не надає допомоги і не спілкується з дитиною.

ОСОБА_5 вказав, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 , стосунки з ОСОБА_3 склались нормальні. Дитина контактує з ним та може спілкуватись на різні теми. Забезпеченням сім`ї матеріально займається він, фінансові потреби задовольняє в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Сторони зареєстрували шлюб 18.11.2005 року у Відділі реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №1085.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записано – ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а. с. 88).

Відповідно до договору про спільне виховання та утримання дитини від 24.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В, на користь того із батьків, з ким проживає дитина, інша сторона сплачує 3723 гривні щомісяця, місцем проживання батьки визначили місце проживання Матері, а саме АДРЕСА_1 , тощо.(а. с. 35-36).

Квитанціями на а.с.37-42 та 47-56 підтверджується факт утримання позивачем ОСОБА_3 , адже мати самостійно забезпечує матеріальні потреби доньки: оплата навчання, додаткових занять тощо.

Згідно консультативного висновку психіатра від 24.07.2024 року ОСОБА_3 мала помірний депресивний епізод, консультативним висновком психіатра від 25.08.2024 року встановлено діагноз: змішаний тривожний та депресивний розлад. (а.с.44-45)

Позивач фінансово забезпечувала лікування доньки, що підтверджується квитанціями про оплату медичних послуг.

Позивачем додано докази (виписка по рахунку), що вона не отримувала аліменти від батька доньки за період 04.01.2022 року та 13.03.2025 року, що фактично свідчить про ухилення батька від сплати аліментів на дитину.

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 від 27.05.2025 року, Орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 120,121)

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Судом встановлено що відповідач свідомо ухиляється від виховання доньки та її утримання. Крім того, суд погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, де зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 .
Позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. 
Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме свідоме нехтування ОСОБА_6 своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дитини не бажає спілкуватися із дітьми, враховуючи наявність передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Судові витрати по справі, а саме судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя      Т.А.Ковальчук