Справа № 138/1253/25
Провадження № 22-ц/801/772/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Справа № 138/1253/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., Рибака С.С. та його представника – адвоката Чайки Р.О., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Сердечнюк М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Чайки Романа Олеговича на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2026 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_3 до виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на приватизацію та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на приватизацію та визнання недійсним свідоцтва про право власності, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 02.12.2003 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням виконкому міської Ради народних депутатів міста Могилів-Подільського від 08 серпня 1985 №255 та додатків до нього, його батьку, сім`я якого на той час складалася з чотирьох чоловік, а саме батько, мати, брат та він, було виділено квартиру (на даний час будинок АДРЕСА_2 . На підставі зазначеного рішення його батьку було видано ордер №1588 від 09.08.1985 на право зайняття вказаної квартири разом з його сім`єю. 19.03.2025 року стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартиру за адресою АДРЕСА_1 , було приватизовано 05.03.2014 на підставі рішення Могилів-Подільської міської ради. Він не погоджується із таким рішенням Могилів-Подільської міської ради щодо внесення приватизації вказаної квартири та видачі свідоцтва про право власності на неї, оскільки приватизація квартири, в порушення вимог законодавства, згідно якого умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження, відбулась без його відома та без згоди, в той час як він має право на частку у вказаній квартирі.
За таких підстав, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.08.2025, просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Могилів Подільської міської ради № 54 від 26 лютого 2014 року «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині надання дозволу на приватизацію та безоплатну передачу у приватну спільну власність квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 51,4 кв.м., а також визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,4 кв.м., 05.03.2014 року.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_3 – адвокат Чайка Р.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Ярова Г.Г. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що рішенням виконкому міської Ради народних депутатів міста Могилів Подільського від 08 серпня 1985 №255 та додатків до нього, батьку позивача ОСОБА_4 та членам його сім`ї, яка на той час складалася з матері позивача ОСОБА_5 , сина ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , було виділено квартиру АДРЕСА_3 (на даний час будинок АДРЕСА_2 . На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 було видано ордер №1588 від 09.08.1985 на право зайняття вказаної квартири разом з вказаними членами його сім`ї.
Згідно з копією витягу з рішення № 54 виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради від 26.02.2024, виконком вирішив передати безоплатно у приватну власність (приватизувати) та оформити право приватної власності на квартири державного житлового фонду квартиронаймачам без надання житлових чеків та з доплатою за надлишкову площу ОСОБА_1 , склад сім`ї два чоловіка, в тому числі: сину – ОСОБА_2 , на житлову 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальної площею 59,3 кв.м, відновною вартістю 10,7 грн, при розрахунку санітарної норми безоплатної передачі загальної площі житла 52 кв.м, з доплатою за надлишкову площу 3,9 грн (а.с. 81).
На підставі вказаного рішення відповідачам видано свідоцтво про право власності на житло від 05.03.2014 (а.с. 142). Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.09.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37160999 від 20.09.2017 зареєстроване право спільної часткової власності на вказану квартиру, по 1/2 частині (а.с. 143-144). 
Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.11.2013, яке набрало законної сили 03.12.2013, у цивільній справі № 138/2424/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 останнього визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 140).
Відповідно до копії адресної картки на житлове приміщення, а саме квартири АДРЕСА_4 , позивач ОСОБА_3 знятий з зареєстрованого проживання за вказаною адресою 17.01.2014 (а.с. 76).
Також згідно з копіями довідки № 144 від 21.01.2014 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та довідки від 23.01.2014 про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення за адресою АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 (а.с. 86-87).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до керівника органу приватизації 23.01.2014 з заявою про оформлення передачі в особисту власність (приватизацію) квартири АДРЕСА_4 згода позивача ОСОБА_3 на таку передачу (приватизацію) не вимагалась, оскільки він вже не був особою, яка постійно мешкала у цій квартирі або був тимчасово відсутнім, за яким зберігалось право на житло, а тому відсутність такої згоди позивача не може бути підставою для визнання приватизації незаконною.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону).
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частини 1-3 статті 8 Закону).
Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому міської Ради народних депутатів міста Могилів Подільського від 08 серпня 1985 №255 та додатків до нього, батьку позивача ОСОБА_4 та членам його сім`ї, яка на той час складалася з матері позивача ОСОБА_5 , сина ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , було виділено квартиру АДРЕСА_3 (на даний час будинок АДРЕСА_2 . На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 було видано ордер №1588 від 09.08.1985 на право зайняття вказаної квартири разом з вказаними членами його сім`ї.
Відповідно до ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Натомість власником майна може стати особа, яка у встановленому законом порядку взяла участь у приватизації та відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» постійно мешкає у цій квартирі (будинку), або за якою зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Разом з тим, заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.11.2013, яке набрало законної сили 03.12.2013, у цивільній справі № 138/2424/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 останнього визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії адресної картки на житлове приміщення, а саме квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 був знятий з зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою - 17.01.2014 року.
Отже, втрата ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням позбавило його можливості брати участь у приватизації спірного житлового приміщення, так і не потребувало його згоди на участь у приватизації інших осіб.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Чайки Романа Олеговича залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:     В.П. Рибчинський
Судді:       Л.О. Голота
В.В. Оніщук