Справа №442/3301/26 
Провадження №2/442/1643/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», від імені та в інтересах якого діє адвокат Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в :
29.04.2026 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №00686-06/2023 у сумі 53665,50 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначає, що 01.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №00686-06/2023, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на умовах визначених кредитним договором. Позивач зазначає, що цей договір укладений у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
ТОВ «Аванс кредит» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, а саме, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору.
16.11.2023 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №16112023. Відповідно до умов цього договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги у відношенні до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Аванс кредит», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №00686-06/2023 від 16.11.2023.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00686-06/2023 від 16.11.2023 в загальному розмірі 53665,50 грн., стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
01.05.2026 суддею подано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача,/а.с.47/.
Ухвалою від 01.05.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 28.05.2026 Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. У задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено,/а.с.49/.
Дана ухвала надсилалась сторонам у справі. Поштова кореспонденція направлялась відповідачу за останнім відомим встановленим місце реєстрації та така була отримана відповідачем особисто 07.05.2026,/а.с.51/.
15.05.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за її участі,/а.с.52-93/.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зсилається на те, що позивач не довів належним чином склад і розмір заборгованості, а заявлена сума, що підлягає стягненню є неспівмірною із сумою боргу з 7000,00 грн. до 53665,50 грн., що становить 8-кратне збільшення, та є такою, що, на думку, відповідача суперечить принципам розумності, справедливості та доброчесності. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідач вважає неправильним, посилається на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, та згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. На підставі цього, вважає, що розмір заявлених до стягнення відсотків підлягає перерахунку. Зазначає, що нею частково проводилась оплата за вказаним договором. Крім цього, вказує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним, неспівмірним із складністю справи та неспівмірним із ринковими цінами адвокатським послуг, просить зменшити суму таких витрат до 1000,00 грн.
Відповіді на відзив на позовну заяву від позивача не надходило, відзив позивачем отримано 18.05.2026, що стверджується трекінгом про вручення поштового відправлення. Отже, станом на час розгляду справи строк на подання відповіді на відзив сплив.
Вирішуючи клопотання відповідача про розгляд справи за її участі, суд доходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частиною 6 статті 279 ЦПК України визначено умови, за яких суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Так, вимогами ст. 19 ЦПК України визначено, що суду розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних правовідносин. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального та спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене доля розгляду в т.ч. справ, що виникають з трудових відносин.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contrelePortugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області надає учасникам процесу у справі №442/3301/26 належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на категорію даної справи, її складність, обставини, обсяг та характер доказів у справі, підстави для задоволення поданого клопотання відсутні.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Судом встановлено, що 01.06.2023 між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту №00686-06/2023, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн. строком на 360 днів, дата погашення кредиту 25.05.2024. Умовами договору передбачено порядок і розмір нарахування відсотків, процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту,/а.с.6-10/.
Згідно Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №00686-06/2023 (Графіку платежів) загальна вартість кредиту станом на дату повернення кредиту становитиме 57148,00 грн., періодичність сплати платежів кожні 25 днів,/а.с.11-12/.
Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ «Аванс Кредит» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0450,/а.с.10(зворот)/.
Крім цього, у матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту, який надавався відповідачу до укладення договору про споживчий кредит, та у якому визначено типу кредиту, суму кредиту 7000,00 грн., процентну фіксовану ставку 1,99% в день, що становить 726,35% річних, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) – 57148,00 грн. Паспорт споживчого кредиту підписаний споживачем ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0450,/а.с.12(зворот)-14/.
На підтвердження виконання позивачем зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» сервісу онлайн платежів iPay.ua за вих. 3466_250630112646 від 30.06.2025 про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта : 01.06.2023 о 15:45 на суму 7000,00 грн. маска картки № НОМЕР_1 ,/а.с.18/.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №00686-06/2023 від 01.06.2023 за період з 01.06.2023 по 16.11.2023 вбачається, що ТОВ «Аванс кредит» нараховував відповідачу заборгованість у розмірі 27059,2 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за кредитом, 20059,2 грн. – сума заборгованості за відсотками,/а.с.18(зворот)-20/.
Крім цього, відповідно до розрахунку заборгованості за договором №00686-06/2023 від 01.06.2023, відповідач здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості, тим самим вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
16.11.2023 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №16112023, /а.с.23(зворот)-28/. Згідно Акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 16.11.2023 до договору факторингу №29032024 ТОВ «Аванс кредит» передало TOB «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права вимоги, а TOB «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні TOB «Аванс кредит» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників,/а.с.29(зворот)/.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16112023 від 16.11.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00686-06/2023 від 01.06.2023 в розмірі 27059,2 грн.,/а.с.29/.
У повідомленні, яке адресоване ОСОБА_1 , ТОВ «Аванс кредит» повідомило про відступлення прав вимоги за кредитним договором №16112023 від 16.11.2023 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», /а.с.17(зворот)/.
Оскільки термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25.05.2024 за період від 17.11.2023 по 25.05.2024 у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит капітал» за кредитним договором №00686-06/2023 від 01.06.2023 у сумі 53665,50 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за кредитом, 46665,50 грн. – сума заборгованості за відсотками. Проценти нараховані у межах строку кредитування, /а.с.21-23/.
У досудовій вимозі, яка адресована ОСОБА_1 , позивачем відповідача повідомлено про необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором,/а.с.30 (зворот)/.
Щодо доводів відповідача про неналежність як доказу представленого позивачем розрахунку заборгованості, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок містить період нарахування сум заборгованості, проценту ставку, за якою нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, суми відсотків нарахованих за кожен день користування кредитними коштами, інформацію щодо наявності/відсутності платежів позичальника на погашення заборгованості.
У своїх міркуваннях ОСОБА_1 посилається на положення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яку доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тобто, суд враховує той факт, що з дати набрання чинності вищезгаданого закону 24.12.2023 по 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 2,5%, а з 23.04.2024 по 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 1,5%.
Таким чином, відсотки нараховані позивачем у період з 01.06.2023 (дату надання кредиту) по 22.04.2024 (включно) за процентною ставкою 1,99%, суд вважає правомірними. Виходячи із розрахунку – 7000 грн. (тіло кредиту) * 1,99% (процентна ставка) *347 (дні кредитування в межах вказаного періоду) = 45551,10 грн. суми правомірно нарахованих відсотків.
Щодо відсотків нарахованих з 23.04.2024 по 25.05.2026, то такі позивачем нараховані за відсотковою ставкою 1,99% в день.
Однак, відповідно до положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки за цей період нарахувань не може перевищувати 1,50 %. Таким чином, нарахування позивачем процентів за ставкою 1,99% є таким, що суперечить вимогам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим такі нарахування є неправомірними. Відповідно, сума заборгованості підлягає перерахунку з урахуванням максимально допустимого розміру денної процентної ставки у 1,50 %.
Отже, виходячи із розрахунку – 7000 грн. (тіло кредиту) * 1,50% (процентна ставка) *33 (дні кредитування в межах вказаного періоду) = 3465,00 грн. суми нарахованих відсотків.
Відтак, загальна сума заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитними коштами становить 49016,10 грн. (45551,10 грн. +3465,00 грн. = 49016,10 грн.)
Крім цього, відповідно до розрахунку заборгованості за договором 00686-06/2023 від 01.06.2023, відповідач здійснювала часткову оплату в сумі 3482,50 грн. у рахунок погашення заборгованості, тим самим вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
Вказана сума була зарахована первісним кредитором в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами, а тому з 49016,10 грн. необхідно відняти суму сплачених відповідачем відсотків : 49016,10 грн.- 3482,50,00 грн. = 45533,60 грн. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 52533,60 грн., виходячи з розрахунку 7000,00 грн. (тіло кредиту) + 45533,60 грн. (правомірно нараховані відсотки) = 52533,60 грн.
Покликання відповідача на необхідність перерахування процентів на рівні облікової ставки НБУ, та те, що розмір нарахованих відсотків не є співрозмірним сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, тому що встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Натомість проценти згідно з частиною першою статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини першої статті 611, частини першої статті 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів».
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Вочевидь, що між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору №00686-06/2023 від 01.06.2023, цей правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим споживчий кредитний договір №00686-06/2023 від 01.06.2023, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач ОСОБА_1 не виконала зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість нею у встановленому порядку та сумі не погашено.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами, підлягають до задоволення.
Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином та в повному обсязі не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у сумі 52533,60 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 45533,60 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 3ст. 133ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2ст. 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`зану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як передбачено ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Наявність договірних відносин між адвокатом та клієнтом підтверджується : ордером на надання правової допомоги, договором про надання професійної правничої допомоги №0107 від 01.07.2025; актом наданих послуг №1112 від 10.04.2026; детальним описом наданих послуг до Акту №1112 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025,/а.с.32-34/.
Відповідач у поданій заяві посилається на завищений розмір судових витрат, який, на її переконання, є явно завищеним та неспівмірним з ціною і предметом даного позову. 
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши поведінку відповідача, який просив відкласти розгляд справи для мирного врегулювання, а в подальшому подав заяву про визнання позову, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2606,24 грн., виходячи з розрахунку 52533,60 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2662,40 грн. (ставка судового збору) : 53665,50 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 2606,24 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суму заборгованості за кредитним договором №00686-06/2023 від 01.06.2023 в розмірі 52533,60 гривень (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот тридцять три гривні, 60 копійок), з яких 7000,00 гривень (сім тисяч гривень, 00 копійок) та 45533,60 гривень (сорок п`ять тисяч п`ятсот тридцять три гривні, 60 копійок) нарахованих відсотків.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2606,24 гривень (дві тисячі шістсот шість гривень, 24 копійки) понесених судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору та 3000,00 гривень (три тисячі гривень, 00 копійок) витрат на правничу допомогу.
В решті позову - відмовити. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал», місце знаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234436.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя Курус Р.І.