441/558/26 2/441/659/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(заочне)
26 травня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді Перетятько О.В., 
за участі секретаря Сороки М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у місті Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
в с т а н о в и в :
представник ТОВ «Споживчий центр» Сарана А.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 28.07.2025-100000169 від 28 липня 2025 року в розмірі 9 090 гривень 00 копійок, а також понесені у справі судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог покликається, що 28 липня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28.07.2025-100000169. Товариство виконало умови договору і надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 3 000 гривень 00 копійок, на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої обов`язки не виконав належним чином, через що у нього перед ТОВ «Споживчий центр» виникла заборгованість, яка складається з 3 000 гривень 00 копійок - основний борг; 3 990 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками (проценти нараховані за період з 28 липня 2025 року по 11 січня 2026 року); 150 гривень 00 копійок - комісія за надання кредиту; 450 гривень 00 копійок - комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 1 500 гривень 00 копійок - відсотки, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України. Просив позов задовольнити. 
Представник позивача Сарана А.О. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у тому числі, в порядку статті 128 ЦПК України, через публікацію оголошення на веб-сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив. На сайті «Судова влада України»: Городоцький районний суд Львівської області у розділі «Громадянам», в якому є список справ призначених до розгляду, було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засідань у цій справі. 
З огляду на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність в Городоцькому районному суді Львівської області справи за позовом ТОВ «Споживчий центр» до нього про стягнення заборгованості, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. 
Відповідно до статті 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. 
Згідно частини першої статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 28 липня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28.07.2025-100000169. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 3 000 гривень 00 копійок строком на 168 днів з дати надання, з датою повернення 11 січня 2026 року, за процентною ставкою «Стандарт» - 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 7 чергових періодів та «Економ» - 0, 5% за кожен день користування кредитом у наступних чергових періодах. Товариство виконало умови договору і надало відповідачу фінансовий кредит, що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 28 липня 2025 року. Відповідач свої обов`язки в повному обсязі не виконав та кредитні кошти у встановленому порядку не повернув.
Частинами 1-4 та пунктом 4 частини 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Як вбачається із матеріалів справи кредитний договір № 28.07.2025-100000169 від 28 липня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі. Позичальник ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку та підписав документи, що складають кредитний договір, за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний ним при реєстрації. 
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. 
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 623/2936/19. 
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19. 
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідності вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі № 234/7159/20. 
За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 28 липня 2025 року укладено електронний кредитний договір. 
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 
Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 28.07.2025-100000169 від 28 липня 2025 року складається з: 3 000 гривень 00 копійок - основний борг; 3 990 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками (проценти нараховані за період з 28 липня 2025 року по 11 січня 2026 року); 150 гривень 00 копійок - комісія за надання кредиту; 450 гривень 00 копійок - комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 1 500 гривень 00 копійок - відсотки, нараховані відповідно до статті 625 ЦК України. 
Відтак судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув у встановлений строк, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
Відповідач ОСОБА_1 не спростував належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довів факту виконання зобов`язань за кредитним договором. 
Частина перша статті 13 та частина перша статті 81 ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. 
Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов в частині стягнення з відповідача 3 000 гривень 00 копійок - основного боргу та 3 990 гривень 00 копійок - заборгованості за відсотками підлягає задоволенню.
Підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 150 гривень 00 копійок та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 450 гривень 00 копійок суд не убачає, з огляду на наступне. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18 зазначено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами кредитодавців щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. 
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення кредитодавцем у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати комісію без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. 
Так, умовами кредитного договору № 28.07.2025-100000169 від 28 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, передбачено нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 150 гривень 00 копійок та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 450 гривень 00 копійок. Разом з тим, встановивши у кредитному договорі сплату вказаних комісій, позивач фактично не конкретизував, які саме індивідуальні послуги за кожну з них надаються позичальнику понад те, що вже охоплюється платою за користування кредитом у вигляді процентів, що є незаконним.
Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2019 року справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18. 
Умови, зазначені у договорі, порушують принцип добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості без належної конкретизації послуг, за які їх сплачено, є незаконним, відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісіями в загальному розмірі 600 гривень 00 копійок задоволенню не підлягають.
Крім цього, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено і який діє по сьогоднішній день.
Відповідно до положень пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. 
Відсотки у розмірі 1 500 гривень 00 копійок за кредитним договором № 28.07.2025-100000169 від 28 липня 2025 року нараховані за прострочення, що виникло в період дії положень пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а відтак позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 047 гривень 38 копійок.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 280, 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
у х в а л и в :
позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ: 37356833, місцезнаходження вулиця Саксаганського, 133-А у місті Київ, 01032) заборгованість за кредитним договором № 28.07.2025-100000169 від 28 липня 2025 року в розмірі 6 990 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 00 копійок та 2 047 (дві тисячі сорок сім) гривень 38 копійок судового збору, а всього 9 037 (дев`ять тисяч тридцять сім) гривень 38 копійок. 
У задоволенні решти вимог - відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Перетятько О.В.