Справа № 461/2065/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/2475/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
секретар: І.І. Попенко 
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 червня 2025 року у справі за позовом  Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 105376 грн 58 коп. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 16.07.2020 між сторонами укладено договір кредиту №P36.13022.006846848, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 52300 грн. 00 коп., зі сплатою 18,5% річних та інших платежів та з поверненням у терміни, передбачені встановленим кредитним договором, графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно наведеного кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 26.07.2023. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 07.02.2025 становить 105376 грн 58 коп. Просить позовні вимоги задовольнити.
Оскаржуваним рішення позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 66722 (шістдесят шість тисяч сімсот двадцять дві) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1917 (одну тисячу дев`ятсот сімнадцять) гривень 27 (двадцять сім) копійок.
Рішення суду оскаржив  ОСОБА_1 .
Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що суд ухвалив рішення без належної оцінки строків позовної давності, зважаючи на те, що останній платіж був ним здійснений у січні 2022 року, а позов поданий у березні 2025 року, тобто за спливом позовної давності. Стверджує, що фактично отримав суму кредиту в розмірі 40000 грн, а не 42 000 грн як зазначено у кредитному договорі. Суд розглянув справу у його відсутності, не врахувавши неможливість його прибуття до суду через значну відстань, матеріальні труднощі та воєнний стан. Звертає увагу, що добросовісно сплачував кредит до лютого 2022 року, однак позивач не відобразив ці платежі у розрахунку заборгованості. Просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову. 
Представник АТ «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу .
У відзиві зазначає, що апеляційна скарга є надуманою та необґрунтованою, а рішення суду законним. Звертає увагу, що суд розглянув доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності та надав їм мотивовану оцінку. 
Щодо отриманого розміру кредиту в сумі 52300 грн, такий підтверджений належним чином засвідченими копіями меморіальних ордерів та оригіналом виписки по рахунку. Зазначає, що банк неодноразово пропонував відповідачу погасити наявну заборгованість за кредитним договором за лояльною пропозицією, однак досягти домовленості не вдалося. Твердження відповідача про неналежне повідомлення про розгляд справи є безпідставним, оскільки в рішенні зазначено, що відповідач повідомлений про розгляд справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронного документу в електронний кабінет.Відтак, рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права. У виписці по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, зазначено всі сплачені відповідачем платежі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
05 листопада 2025 року від відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги. Зазначає, що з виписки наданої позивачем вбачається, що грошові кошти на погашення плати за обслуговування по кредиту не враховувались при погашенні тіла кредиту, при тому, що в рішенні чітко зазначено, що банк не може вимагати сплати заборгованості в частині простроченої плати за обслуговування кредиту, оскільки такі кошти він сплачував, вони повинні бути враховані при погашенні тіла кредиту.Просить суд перерахувати заборгованість, а також врахувати, що після 04.12.2024 року банк не мав права нараховувати проценти і заборгованість повинна визначатись станом на 04.12.2024 року - на момент пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Просить провести перерахунок заборгованості, рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.
25 листопада 2025 року представник АТ «Ідея Банк» Є. Мишалуга надіслала письмові пояснення, у яких просить письмові пояснення відповідача від 05 листопада 2025 року залишити без розгляду та повернути відповідачу, оскільки такими він змінив мотивувальну та прохальну частину апеляційної скарги, а зміна та доповнення до апеляційної скарги можуть бути подані лише протягом строку на апеляційне оскарження. 
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу та довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету позивача. 
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Судом встановлено, що 16.07.2020 між сторонами укладено договір кредиту та страхування №P36.13022.006846848.
Згідно з кредитними договором, відповідач отримав кредит у розмірі 52300 грн 00 коп., зі сплатою 18,5% річних, строком на 60 місяців, тобто до 16 липня 2025 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок позичальника, відкритий в АТ «Ідея Банк» відповідно до графіку викладеного в Додатку № 1 до Договору, зокрема, 16 числа кожного місяця по 2685 грн.00 коп. Зазначена сума платежу складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості. Загальні витрати за кредитом становлять 116099,75 грн. Орієнтовна загальна варість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та ін. платежі) 168399,75 грн. 
Крім цього, відповідач доручив Банку оплатити одноразовий страховий внесок в розмірі 7341,66 грн. за рахунок кредиту згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного з ПрАТ «СК «ФОРТЕ ЛАЙФ».
16 липня 2020 року відповідач власноручно підписав паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки. 
Позивач повністю виконав свої зобов`язання, зокрема видав відповідачу кредит в сумі 52300 грн. на відповідний рахунок, що підтверджується меморіальним ордером № 6229006 від 16.07.2020 року, а також перерахував ПрАТ «СК «ФОРТЕ ЛАЙФ» страховий платіж згідно з договором страхування в сумі 7341,66 грн, що стверджується меморіальним ордером № 6229008 від 16.07.2020 року. 
Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув отриманий кредит у встановлений договором графік платежів, не сплатив нараховані відсотки і комісію за кредитним договором.
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 останній платіж боржником здійснено 16.02.2022 року.
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, 13.12.2024 на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.12.2024 № 12.4.2/Р36.13022.006846848. 
Згідно вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір.
Сума боргу відповідача станом на 04 грудня 2024 року становить 105376,58 грн., яка складається з:
строковий основний борг – 15516,48 грн,
прострочений основний борг – 28451,24 грн,
прострочені проценти – 19011,95 грн,
строкові проценти – 3742,83 грн,
строкова плата за обслуговування кредиту - 7497,50грн,
прострочена плата за обслуговування кредиту – 31156,58грн,
пеня - 0 грн,
дебіторська заборгованість - 0 грн, 
інші штрафні санції - 0 грн.
Відповідач не виконав зазначену вимогу в добровільному порядку, що стало підставою звернення з позовом до суду.
Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 07.02.2025, за розрахунком позивача, становить 105376 грн 58 коп. та включає у себе: прострочений борг - 43967 грн 72 коп.; прострочені проценти - 22754 грн 78 коп.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 38654 грн 08 коп.
Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 07.02.2025 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання умов кредитного договору, вимогу про дострокове повернення кредиту не виконав, що є підставою для стягнення на користь банку суми боргу (тіло кредиту) та нарахованих процентів в загальному розмірі 66722,50 грн. Суд, з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вважав умови договору щодо плати за обслуговування кредиту в розмірі 38654.08 грн нікчемними в силу Закону. 
З висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного. 
За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання- це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, перебачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком за тілом кредиту та процентами підтверджено розрахунокм заборгованості та випискою по особовому рахунку, яка у відповідності до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним бухгалтерським документом, містить відомості щодо нарахування кредитних коштів, а також відомості щодо часткового погашення кредиту.
Суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив зазначені докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, що становить 66722,50 грн. 
Доводи скаржника про те, що банк після вимоги про дострокове погашення кредиту не мав права нараховувати проценти є безпідставними, оскільки банк у позовній заяві просив про стягнення заборгованості в розмірі 105376,58 грн. Така ж сума заборгованості вказана у вимозі про дострокове погашення кредиту, тобто банк припинив нарахування процентів за користування кредитом у день направлення вимоги про дострокове повернення боргу.
Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦПК України).
Зважаючи на зазначені норми процесуального закону, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд ухвалив рішення без належної оцінки строків позовної давності, який становить три роки. Зазначає, що останній платіж за кредитом він здійснив у січні 2022 року, а позов поданий у березні 2025 року, тобто після спливу строку позовної давності.
Такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки суд у рішенні навів мотиви відповідно до яких дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.
Зокрема, судом правильно враховано, що строки позовної давності були продовжені відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»,яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Карантин у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.
24.02.2022 розпочалась військова агресія російської федерації проти України. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено.
Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: « У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.
Зазначене свідчить , що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено. 
Твердження апеляційної скарги про те, що фактично відповідач отримав 40000 грн кредиту є безпідставними, оскільки сума виданого відповідачу кредиту в розмірі 52300 грн підтверджена належними доказами, а саме кредитним договором та меморіальним ордером №6229006 від 16.07.2020 року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до умов кредитного договору, за рахунок кредитних коштів відповідач доручив банку списати одноразовий страховий внесок в розмірі 7341,66 грн по договору добровільного страхування життя, укладеного з ПрАТ «СК «ФОРТЕ ЛАЙФ», що банком було виконано та підтверджується меморіальним ордером № 6229008 від 16.07.2020 року. 
Також із зазначених кредитних коштів, 16.07.2020 року був погашений перший платіж за кредитним договором в розмірі 3006,00 грн, що вбачається з меморіального ордеру № 6229010 від 16 липня 2020 року та виписки по рахунку. 
Твердження апелянта про те, що розгляд справи проведено за відсутності відповідача, не свідчить про порушення судом норм процесуального права з приводу неповідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання.
16 травня 2025 року суд надіслав відповідачу судову повістку про виклик до суду на 13-00 год. 12 червня 2025 року, однак конверт повернувся на адресу суду 29 травня 2025 року без вручення з причиною «Адресат відсутній за вказаною адресою», дата 25 травня 2025 року.
Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Тобто повістка вважається врученою відповідачу 25 травня 2025 року.
Окрім того, 14 травня 2025 року на офіційному сайті суду було опубліковано оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду на 13-00 год. 12 червня 2025 року.
09 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та просив врахувати надані ним письмові пояснення. Заява підписана кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом ОСОБА_1 . 
Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції не допустив процесуальних порушень, розглянувши справу у відсутності відповідача, який по - перше був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, а по-друге скористася своїм процесуальним правом на подання заяви про розгляд справи у його відсутності. 
Інші доводи апеляційної скарги не стосуються незаконності та необґрунтованості рішення суду.
Доводів щодо незаконності рішення в частині визнання умов договору щодо сплати за обслуговування кредиту в розмірі 38654,08 грн нікчемними, апеляційна скарга не містить, банк рішення суду не оскаржував, а відтак з таким погодився, тому суд апеляційної інстанції не має обов`язку наводити з цього приводу мотиви. 
Доводи апелянта про проведення перерахунку заборгованості за кредитним договором з врахуванням висновків Верховного Суду про нікчемність умов договору щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості, наведені у додаткових поясненнях до апеляційної скарги (від 05.11.2025 року), то такі подані відповідачем після закінчення строку на апеляційне оскарження, а відтак апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги.
Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції відповідач не заявляв про нікчемність умов кредитного договору щодо плати за обслуговування кредиту та перерахунку заборгованості з вирахуванням зазначених сум. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зводяться до суб`єктивної оцінки обставин справи та помилкового тлумачення норм матеріального права , не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року.
Враховуючи те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат понесених у суді першої інстанції немає. 
Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за відповідачем. 
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року.

Головуючий:    Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик 

М.М. Шандра