ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 р. 	Справа № 538/819/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 (суддя Удовіченко С.О.; м. Полтава) по справі № 538/819/25
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просив суд:
- визнати бездіяльність відповідачів суб`єктів владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії з правом позивача на моральну шкоду, у встановлених розмірах, які будуть на час фактичної сплати/розрахунку;
- визнати незаконною бездіяльність відповідачів, як органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, з правом позивача на відшкодування моральної шкоди за незаконні дії, у заявлених та встановлених розмірах;
- визнати протиправною/незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиконання ухвал суду;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України моральну шкоду в початковому розмірі 112000 грн, з нарахуванням суми по мінімальній зарплаті за кожен місяць до фактичного розрахунку;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в початковому розмірі 32000 грн, з нарахуванням суми по мінімальній зарплаті за кожен місяць до фактичного розрахунку;
- залишити за позивачем право на збільшення суми моральної шкоди в разі продовження бездіяльності та невиконання зобов`язань за позовними вимогами.
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 травня 2025 року по справі №538/819/25 адміністративну справу №538/819/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про: визнання бездіяльності відповідачів суб`єктів владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з правом позивача на моральну шкоду, у встановлених розмірах, які будуть на час фактичної сплати/розрахунку; визнання незаконною бездіяльності відповідачів, як органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, з правом позивача на відшкодування моральної шкоди за незаконні дії, у заявлених та встановлених розмірах; визнання протиправною/незаконною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиконання ухвал суду; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України моральної шкоди в початковому розмірі 112000 грн, з нарахуванням суми по мінімальній зарплаті за кожен місяць до фактичного розрахунку; стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 моральної шкоди в початковому розмірі 32000 грн, нарахуванням суми по мінімальній зарплаті за кожен місяць до фактичного розрахунку; залишення за позивачем права на збільшення суми моральної шкоди в разі продовження бездіяльності та невиконання зобов`язань за позовними вимогами - передано для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі №538/819/25 ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 травня 2025 року по справі №538/819/25 - скасовано; справу за позовом ОСОБА_1 - направлено до Полтавського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року адміністративну справу № 538/819/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за територіальною підсудністю залишено без задоволення. Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в загальному позовному провадженні залишено без задоволення.
Від позивача до суду через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення від 04 вересня 2025 року, в яких позивач просив суд:
- призначити підготовче судове засідання з викликом сторін, для детального усного пояснення щодо предмету та суті позову;
- перевести (призначити) розгляд справи у загальному позовному проваджені, з викликом сторін, відповідно вимог статті 262 КАСУ - Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, частина 5. – Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін;
- окремою ухвалою надати оцінку Уточненій позовній заяві від 02.08.2025 року;
- визначити, що саме, призначений для розгляду справи суд, буде розглядати, досліджувати, коли позивач заявив про адміністративні правопорушення проти нього, і бажає їх визначення, визнання, встановлення, покарання. Визначити, що саме є предметом розгляду суду в даній справі, оскільки позивачем заявлено про вчинення адміністративних правопорушень проти нього (зокрема, за ст. 212-3, 172-13 – 172-16, 172-7, 172-9, 188-46, 186 КУпАП), і він наполягає на їх встановленні та покаранні винних осіб. З огляду на приписи ст. 221 КУпАП та ст. 20 ч. 1 п. 1 КАС України, такі справи належать до юрисдикції місцевих загальних судів як адміністративних, а не окружних адміністративних судів;
- утвердити та забезпечити право позивача на доступність до правосуддя.
- повернути адміністративну справу № 538/819/25 для продовження розгляду до Лохвицького районного суду Полтавської області як місцевого загального суду, який має повноваження розглядати адміністративні правопорушення.
Крім того, до вказаних додаткових пояснень позивача додано уточнену позовну заяву, в якій заявлено наступні позовні вимоги:
- визнати діяльність відповідачів незаконною та встановити факт вчинення відповідачами адміністративних правопорушень, передбачених ст. 212-3, 172-13, 172-14, 172-15, 172-16, 172-7, 172-9, 188-46, 186 КУпАП;
- стягнути з відповідачів адміністративні штрафи за вказаними статтями КУпАП на користь держави, за підрив та дискредитацію авторитету влади;
- стягнути з відповідачів на користь позивача, як різновид адміністративної відповідальності: моральну шкоду з відповідача військової частини НОМЕР_1 - з квітня 2024 по серпень 2025 (17 міс.) х 8 000 грн = 136 000 грн + щомісячне нарахування до повної виплати, з відповідача Лохвицький ТЦК - з січня 2025 по серпень 2025 (8 міс.) х 8 000 грн = 64 000 грн + щомісячне нарахування до повної виплати. Разом: 200 000 грн та подальше зростання. Матеріальну шкоду: витрати на підготовку процесуальних документів, включно з оплатою підписки ChatGPT Plus (докази додам до кінця розгляду справи, в залежності від кількості місяців необхідності використання підписки).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за територіальною підсудністю та про розгляд справи в загальному позовному провадженні - залишено без задоволення.
Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року №350 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №538/819/25 за результатами якого суддею з розгляду цієї справи визначено суддю Удовіченка С.О., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження.
У свою чергу, 18 серпня 2025 до Полтавського окружного адміністративного суду від Лохвицького районного суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 02 серпня 2025 року до справи №538/819/25, в якій позивач просив суд:
- визнати діяльність відповідачів незаконною та встановити факт вчинення відповідачами адміністративних правопорушень, передбачених статтею 212-3, 172-13, 172-14, 172-15, 172-16, 172-9, 188-46, 186 КУпАП,
- у разі необхідності зобов`язати третіх осіб скласти відповідні протоколи за КУпАП,
- визнати потерпілим у результаті правопорушень скоєних відповідно до норми КУпАП статті 269 - потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду,
- стягнути з відповідачів адміністративні штрафи за вказаними статтями КУпАП на користь держави за підрив та дискредитацію авторитету влади.
Ухвалою від 17 листопада 2025 року Полтавський окружний адміністративний суд заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог щодо визнання діяльності відповідачів незаконною та встановлення факту вчинення відповідачами адміністративних правопорушень, передбачених статтею 212-3, 172-13, 172-14, 172-15, 172-16, 172-9, 188-46, 186 КУпАП, у разі необхідності зобов`язання третіх осіб скласти відповідні протоколи за КУпАП, визнання потерпілим у результаті правопорушень скоєних відповідно до норми КУпАП статті 269 - потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, стягнення з відповідачів адміністративні штрафи за вказаними статтями КУпАП на користь держави за підрив та дискредитацію авторитету влади - повернув заявнику без розгляду.
Повертаючи заяви позивача без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заяви позивача про уточнення позовних вимог є по суті заяви про збільшення розміру позовних вимог, якими останній, зокрема, просить суд фактично вчинити дії з притягнення відповідачів до відповідальності за нормами КУпАП.
Разом з тим суд зазначив, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення до адміністративного суду з такого роду вимогами є очевидно безпідставним та необґрунтованим, що є стало підставою для повернення заяв позивача про уточнення позовних вимог без розгляду відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та перешкоджає подальшому провадженню у справі, просить суд апеляційної інстанції:
- скасувати ухвалу суду першої інстанції від 17.11.2025 про повернення уточненого позову, у частині незаконного повернення, розгляду, уточненої позовної заяви від 02.08.2025 року;
- зобов`язати суд першої інстанції передати матеріали справи на продовження належного розгляду справи, за предметною підсудністю, до компетентного Лохвицького районного суду.
- скасувати інші ухвали суду першої інстанції від 04.11.2025 та 17.11.2025 у повному обсязі;
- врахувати висновки суду першої інстанції, що дана справа предметно не підсудна ПОАС (Полтавському окружному адміністративному суду);
- визнати висновки суду першої інстанції щодо предметної підсудності справи МЗСякОАС обґрунтованими, та такими, що не суперечать Закону та правам позивача (викривача), за принципом верховенства права;
- припинити блукання справи по судам;
- зобов`язати Лохвицький МЗСякОАС остаточно прийняти справу до розгляду;
- направити справу до Лохвицького районного суду (МЗСякОАС), як компетентного суду першої інстанції для продовження провадження;
- зобов`язати Лохвицький районний суд першої інстанції: розглянути уточнений позов за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін; залучити третіх осіб (Прокуратура, НАЗК, командування ПГУ МВС та МОУ, Уповноважений ВРУ з прав людини, член ради адвокатів, Президент України); провести всебічне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, оцінити докази відповідно до ст. 9, 90 КАСУ; забезпечити державний захист викривача та конституційні права позивача.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення уточненої позовної заяви позивача в якій він лише уточнив та розтлумачив суть позову, посилаючись на норми законодавства, тобто саме так, як він хотів його розглядати. Вважає, що чинним законодавством не передбачено процедури повернення частини позову, а лише надіслання справи за підсудністю відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КАСУ, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 року у справі № 538/819/25 щодо прийняття справи до провадження.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі № 538/819/25, постановлену за наслідками розгляду клопотання позивача про залучення третіх осіб у справі.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року у справі № 538/819/25, постановлену за наслідками розгляду клопотання позивача про розгляд справи в загальному позовному провадженні.
Відповідачі не реалізували своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг
Суб`єкт владних повноважень - суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
Водночас необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.
Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у межах діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.
Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа № 823/359/18).
Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Частиною 1 статті 47 КАС України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини першої та другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що після відкриття провадження у справі за предметом позову, визначеним прохальною частиною позовної заяви, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву. При цьому, норми КАС України дозволяють позивачу скористатись таким правом до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.
Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.
Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.
Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову – зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.
Такий правовий підхід щодо застосування норми процесуального права – статті 47 КАС України викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 30 листопада 2018 року у справі 806/1723/17, від 22 січня 2020 року у справі № 826/19197/16, від 29 вересня 2022 року у справі № 420/11582/21 та інших.
Заяви від 02 серпня 2025 року позивач ідентифікував як заяву про уточнення позовних вимог.
Колегія суддів зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Проте у разі подання таких заяв (клопотань) суд, вирішуючи питання про її прийняття, попередньо повинен проаналізувати предмет позову, його підставу і зміст та на підставі отриманих висновків визначити чи відбулася зміна розміру позовних вимог, чи змінено предмет або підставу позову.
Суд повинен розцінити відповідну заяву (клопотання) як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
При поданні відповідних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені КАС України.
За приписами частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність відповідачів суб`єктів владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії з правом позивача на моральну шкоду, у встановлених розмірах, які будуть на час фактичної сплати/розрахунку; визнати незаконною бездіяльність відповідачів, як органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, з правом позивача на відшкодування моральної шкоди за незаконні дії, у заявлених та встановлених розмірах; визнати протиправною/незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиконання ухвал суду; та стягнути з відповідачів моральну шкоду.
Мотивуючи своє звернення до суду позивач у позовній заяві зазначив, що він змушений тривалий час відстоювати свої права в адміністративній справі № 538/1233/23 щодо порушення прав з боку відповідачів, які свідомо ухиляються від виконання ухвал суду, приховують належні докази, подають завідомо неправдиву інформацію та затягують судовий розгляд справи, не надаючи з березня 2024 року на виконання вимог ухвали витребувані судом докази. 
У заяві про уточнення позовних вимог від 02.08.2025 позивач просив суд визнати діяльність відповідачів незаконною та встановити факт вчинення відповідачами адміністративних правопорушень, передбачених статтею 212-3, 172-13, 172-14, 172-15, 172-16, 172-9, 188-46, 186 КУпАП; у разі необхідності зобов`язати третіх осіб скласти відповідні протоколи за КУпАП; визнати потерпілим у результаті правопорушень скоєних відповідно до норми КУпАП статті 269 - потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду; стягнути з відповідачів адміністративні штрафи за вказаними статтями КУпАП на користь держави за підрив та дискредитацію авторитету влади.
У вказаній заяві позивач визначив, що основним предметом спору є перелік адміністративних правопорушень за ознаками КУпАП та нормами приведених Законів, з наслідками адміністративних стягнень. Тому, похідною вимогою є стягнення моральної та матеріальної шкоди, відповідно норм зазначеного законодавства з визначенням самої шкоди ст. 25 ЗУ "Про звернення громадян".
В якості підстав позивач зазначив, що відповідачі, діючи як суб`єкти владних повноважень, порушили вимоги ст. 23, 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 24, 25 Закону України «Про звернення громадян» та ст. 2, 19, 21 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», що, на переконання позивача, свідчить про наявність у діях відповідачів складу адміністративних правопорушень передбачених статтею 212-3, 172-13, 172-14, 172-15, 172-16, 172-9, 188-46, 186 КУпАП.
Наведене свідчить, що позивач збільшив не лише предмет позову, але й змінив підстави для звернення до суду, що унеможливлює прийняття такої заяви про збільшення позовних вимог. При цьому вимоги позивача в уточненій заяві фактично спрямовані на притягнення відповідачів до відповідальності за нормами КУпАП, що відповідно до ст. 19, 20 КАС України не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подана позивачем до адміністративного суду заява про уточнення позовних вимог з такого роду вимогами є очевидно безпідставною та необґрунтованою, а тому її належить повернути заявнику без розгляду в порядку частини другої статті 167 КАС України.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 538/819/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко